ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року 
м. Київ

Справа № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2019 (головуючий суддя: Пархоменко Н.В., судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
до Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національне антикорупційне бюро України
про стягнення 105 120 777,85 грн.,
за скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,
ВСТАНОВИВ:
Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (далі - позивач) звернувшись в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Запорізький титано-магнієвий комбінат", (далі - відповідач) просило стягнути 105 120 777,85 грн. серед яких основний борг за спожиту активну електроенергію, пеня, інфляційні та річні.
Ці вимоги мотивовано порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати вартості спожитого товару.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.12.2011, котре набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість за спожиту активну електроенергію у сумі 97 265 749,72 грн. (із них: 25 068 348,46 грн. -заборгованість за квітень 2011 року, 27 793 576,85 грн. -заборгованість за травень 2011 року, 26 848 187,53 грн. -заборгованість за червень 2011 року, 17 555 636,88 грн. -заборгованість за липень 2011 року); 6 256 052,06 грн. - пені, 197 539,15 грн. - інфляційних, 1 241 754,98 грн. - 3% річних. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Розстрочено виконання рішення в частині погашення боргу за спожиту активну електричну енергію в липні 2011 року в розмірі 17 555 636, 88 грн., 6 256 052,06 грн. - пені, 197 539,15 грн. - інфляційних, 1 241 754,98 грн. - 3% річних, всього суми 25 250 983,07 грн. на 24 місяці.
На виконання цього рішення видані відповідні накази, відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.
В подальшому позивач подав до Господарського суду Запорізької області скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якій з урахуванням уточнень, просив:
1) постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №33149921 визнати недійсною;
2) зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження у справі №13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 та вжити передбачених Законом заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.12.2018 (суддя Колодій Н.А.) у задоволенні цієї скарги відмовлено.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №33149921 державний виконавець діяв з дотриманням законодавства на підставі поданої заяви стягувача - Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015, яка прийнята на підставі договору №651214/42 від 22.12.2014 про відступлення права вимоги. Місцевий господарський суд зазначив, що обставини, пов`язані з визнанням недійсним договору відступлення права вимоги (у 2017 році) та подальшою відмовою Центральним апеляційним господарським судом у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №33149921 (у 2018 році) не свідчать про порушення прав Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" під час прийняття постанови державним виконавцем 21.05.2015.
Оскаржуваною постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2019 вказану ухвалу скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсною постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №33149921. Прийнято в цій частині нове рішення. Визнано недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2015 ВП №33149921.
Такі висновки апеляційна інстанція мотивувала тим, що хоч державним виконавцем при винесені оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження і дотримано норми законодавства, однак порушене право стягувача (Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго") полягає у неможливості виконати постановлене на його користь судове рішення саме через наявність оскаржуваної постанови державного виконавця, винесеної на підставі заяви стягувача, який втратив такий статус.
В іншій частині вказану ухвалу суду залишено без змін
У касаційній скарзі відповідач просить прийняту у справі постанову в частині скасування ухвали місцевого суду скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити, залишивши в силі ухвалу у відповідній частині. На думку відповідача апеляційним судом не враховано того, що під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець діяв з дотриманням всіх приписів законодавства, відповідачем сплачено частину боргу на користь позивача, а тому висновки апеляційної інстанції, котра керувалась положеннями статей 1, 41, 74 Закону України "Про виконавче провадження", статтями 339 - 341, 343 Господарського процесуального кодексу України, є помилковими, позаяк наведені норми не передбачають визнання постанови державного виконавця недійсною. Скаржник наголошує, що за приписами статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" спірна постанова може бути визнана судом незаконною та скасованою, чого до часу розгляду цієї касаційної скарги не здійснено.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості, а оскаржувану постанову, як законну та таку, що відповідає обставинам справи, залишити без змін.
Постанову у даній справі судом касаційної інстанції прийнято 14.05.2019 у зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустці та недоцільністю у зв`язку із нетривалою відпусткою змінювати склад колегії суддів, що призвело б до більш тривалого розгляду касаційної скарги.
Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи вказану постанову в межах її оскарження, враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.
У даній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.12.2011 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2012, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (правонаступником якого є ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат") на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" (в подальшому назву змінено на ПАТ "Запоріжжяобленерго") 97265749,72 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію (з них: 25068348,46 грн. - заборгованість за квітень 2011 року, 27793576,85 грн. - заборгованість за травень 2011 року, 26848187,53 грн. - заборгованість за червень 2011 року, 17555636,88 грн. - заборгованість за липень 2011 року). Стягнуто ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 6256052,06 грн. пені, 197539,15 грн. інфляційних втрат, 1241754,98 грн. - 3 % річних, 25500,00 грн. витрат по держмиту, 236,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. Розстрочено виконання рішення в частині погашення боргу за спожиту активну електричну енергію в липні 2011 року в розмірі 17555636,88 грн., 6256052,06 грн. пені, 197539,15 грн. інфляційних нарахувань, 1241754,98 грн. 3% річних, всього на суму 25250983,07 грн. на 24 місяці відповідно до графіку (з січня 2012 по грудень 2013 років).
На виконання зазначеного рішення 11.01.2012 господарським судом видані відповідні накази, окремо про стягнення суми 25500,00 грн. витрат на державне мито, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та окремо про стягнення суми 97265749 грн. 72 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 6256052 грн. 06 коп. пені, 197539 грн. 15 коп. інфляційних нарахувань, 1241754 грн. 98 коп. - 3% річних.
Постановою державного виконавця ВП 33149921 від 20.06.2012 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11.
Оскільки 26.11.2012 відповідач сплатив платіжним дорученням № 21807 на користь Позивача 25 726,00грн. (з них 25500,00грн. держмито, 236,00грн. ІТЗ), постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області від 27.12.2012 (ВП № 32495025) виконавче провадження з примусового виконання наказу № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, виданого 11.01.2012, про стягнення з ДП "ЗТМК" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 25736 грн. (з них 25500,00грн. держмито, 236,00грн. ІТЗ) закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку зі сплатою суми боргу за виконавчим документом в повному обсязі.
Судами попередніх інстанцій також встановлено що, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 заяву ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про надання розстрочки виконання рішення суду задоволено частково, розстрочено виконання рішення від 27.12.2011 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 у сумі 104945595,91 грн., із яких: 97265749,72 грн. основного боргу, 7695346,19 грн. штрафних санкцій (в т.ч. 6256052,06 грн. пені, 197539, 15 грн. інфляційних втрат, 1241754,98 грн. 3% річних) на 85 місяців шляхом погашення: сплати до 30 (31) числа кожного місяця, починаючи з грудня 2013 року по грудень 2020 року включно, згідно з графіком.
Разом з цим, 22.12.2014 між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (далі - Первісний кредитор), ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (далі - Новий кредитор) і ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (далі по тексту - Боржник) укладено договір № 651214/42 про відступлення права вимоги, згідно умов якого Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор прийняв на себе право вимоги до Боржника - Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" по оплаті заборгованості за Договором на користування електричною енергією № 76/199 від 01.07.2000, яка розстрочена на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 на загальну суму 97 249 149,72 грн. (залишок заборгованості у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 станом на дату укладення договору).
Право вимоги заборгованості Первісного кредитора до Боржника виникло в результаті невиконання останнім зобов`язань по договору від 01.07.2000 № 76/199, що підтверджено рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.12.2011 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11.
23.12.2014 між ТОВ «ЗТМК» та ПрАТ «ХК «Енергомережа» укладено Договір № 43 про порядок проведення розрахунків по Договору № 651214/42 від 22.12.2014.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015 заяву позивача про заміну стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 задоволено та замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 11.01.2012 № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа".
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.04.2015 задоволено заяву Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про визнання наказу, виданого на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2011 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, в частині стягнення 64 263 595,75 грн. таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Запорізької області від 11.01.2012 у цій справі в частині стягнення з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" суми 64 263 595 (шістдесят чотири мільйони двісті шістдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 75 коп.
Спірною постановою державного виконавця від 21.05.2015 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду за заявою стягувача - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", виконавче провадження з примусового виконання наказу № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 від 11.01.2012 закінчено.
Однак в подальшому рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі № 910/2694/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014 № 651214/42, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та Державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат".
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/2694/16 змінено в мотивувальній частині, викладено мотивувальну частину в редакції даної постанови. В решті рішення господарського суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26.04.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 залишено без змін.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11 задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго». Скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.03.2018 про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами ухвали про заміну стягувача у виконавчому провадженні, у справі №13/5009/5894/11-20/5009/5894/11. У задоволенні заяви ВАТ "Запоріжжяобленерго" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №33149921 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 11.02.2012 з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" відмовлено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/7448/17 задоволено заяву ТОВ "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" про визнання недійсним Договору №43 від 23.12.2014 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат" в межах справи №910/7448/17 повністю. Визнано недійсним Договір №43 від 23.12.2014 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №651214/42 від 22.12.2014. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" 50 000 000 грн. 00 коп.
Зазначені обставини у їх сукупності дали позивачеві підстави вважати себе поновленим в статусі стягувача за виконавчим провадженням щодо виконання рішення суду у даній справі, що і слугувало підставою для звернення до суду з заявою на дії Державної виконавчої служби.
Приймаючи оскаржувану постанову апеляційний суд, врахувавши наявність судового рішення, котре є обов`язковими до виконання на всій території України, тієї обставини, що з 14.11.2018 Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" фактично відновлено у статусі стягувача у виконавчому провадженні ВП №33149921, яке оспорюваною постановою закінчено за заявою стягувача, котрий набув такого статусу за договором, визнаним в судовому порядку недійсним, визнав, що хоч державний виконавець і діяв в межах законодавства, однак наявна постанова про закінчення виконавчого провадження порушує права законного стягувача у справі - позивача.
Підстави для скасування постанови відсутні з огляду на наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.
Як вказувалось вище, постанова апеляційної інстанції у справі в частині визнання протиправними дій державного виконавця не оскаржується в цьому касаційному провадженні та не переглядається Судом.
Разом з цим, приймаючи оскаржену постанову в оспорюваній частині, апеляційна інстанція вірно виходила з того, що статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Наведена норма Основного Закону кореспондується зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України за приписами якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.
За приписами статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За приписами частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як встановлено судами попередніх інстанцій оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була прийнята на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, у редакції від 05.04.2015 у зв`язку з заявою стягувача про фактичне виконання судового рішення.
За приписами наведеної норми виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Разом з цим, договір про відступлення прав вимоги на підставі якого ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як стягувач подав заяву про фактичне виконання рішення, визнано недійсним в судовому порядку.
Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України).
Таким чином, виходячи з норм статті 236 Цивільного кодексу України, ця обставина щодо відсутності правового факту відступлення позивачем у справі своїх прав вимоги ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", існувала на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця.
Частина 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 цієї ж статті).
Як вказувалось вище постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2018 серед іншого відмовлено у задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №33149921 щодо виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 11.02.2012 з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленего" на Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа".
Тобто відмовлено у задоволенні заяви, котра слугувала підставою для заміни сторін у виконавчому провадженні на ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", таким чином позивач залишався у якості належного стягувача у даній справі.
При цьому обставин повного виконання боржником судового рішення ні судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено. Сам відповідач у касаційній скарзі посилається на часткове погашення своєї заборгованості.
Як встановлено попередніми судовими інстанціями у справі, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 розстрочено виконання рішення від 27.12.2011 у справі у сумі 104 945 595,91 грн. на 85 місяців шляхом погашення: сплати до 30 (31) числа кожного місяця, починаючи з грудня 2013 року по грудень 2020 року включно, згідно з графіком.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.04.2015 зокрема визнано таким, що не підлягає виконанню наказ від 11.01.2012 в частині стягнення 64 263 595, 75 грн.
Щодо решти суми боргу, то належної сплати такої судами не встановлено.
Разом з цим, пункт 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII від 02.06.2016, котрий діє на час розгляду скарги на дії державного виконавця, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Пункт 9 частини 1 статті 39 названого Закону визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже у разі дострокового виконання боржником судового рішення, виконання якого розстрочено по грудень 2020 року включно, державний виконавець прийме відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження у цій справі згідно наказу від 11.01.2012.
Викладеним спростовуються посилання скаржника на помилковість висновків апеляційного суду.
За приписами частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Посилання на невідповідність резолютивної частини постанови вказаним положенням, спростовуються висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 13.03.2019 у справі №920/149/18 про те, що під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень".
Разом з тим, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 23.12.2008 зі справи № 2-8/16222-2007 (2-7/9359.1-2008), слова "недійсний" і "нечинний" є синонімами і означають, що спірний акт не має юридичної сили, тому підстави для скасування судових рішень з цих підстав, відсутні.
Апеляційним судом у цій справі встановлено, що приймаючи оспорювану постанову державний виконавець діяв з дотриманням закону, тобто постанову від 21.05.2015 апріорі не можна визнати незаконною, однак в силу статті 236 Цивільного кодексу України вчинення новим кредитором за визнаним в судовому порядку недійсними правочином процесуальних дій у виконавчому провадженні не має правових наслідків у вигляді існування постанови про закінчення виконавчого провадження за невиконаного належним чином на користь кредитора судового рішення.
Таким чином порушуються законні права стягувача через наявність оскаржуваної постанови державного виконавця, винесеної на підставі заяви стягувача, який такого статусу не набував.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.
За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженої постанови та задоволення касаційної скарги немає.
Відтак наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, а аргументи позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, знайшли своє підтвердження.
Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 1 пункту 3 підпункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на відповідача.
Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі Господарського суду Запорізької області № 13/5009/5894/11-20/5009/5894/11, залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський

Судді                                                                                          І. В. Кушнір

                                                                                          Є. В. Краснов