Постанова
Іменем України
16 квітня 2019року
м. Київ
справа № 263/1320/13-к
провадження № 51-839км18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Маріуполя Донецької області, одруженого, не працюючого,  з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, останнього разу: 03.05.2007 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за             ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.185 КК  до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю  покарання 05.02.2008 року, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК,                            ч. 2 ст. 296 КК.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця м. Маріуполя Донецької області, не судимого, не працюючого,  
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК, ч. 2                   ст. 296 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 листопада 2016 року  ОСОБА_6  визнано винуватим та засуджено:
-  за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
- за ч. 2 ст. 296 КК ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
- за ч. 1 ст. 122 КК кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 по епізоду щодо  
ОСОБА_8 закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
ОСОБА_7  за ч. 2 ст. 296 КК визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення;
- за ч. 1 ст. 122 КК кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 по епізоду щодо ОСОБА_8 закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.
Як встановив суд, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 19 грудня                       2011 року приблизно о 19 год. 15 хв., знаходячись біля будинку № 104, розташованого на вул. К. Лібкнехта у Жовтневому районі м. Маріуполя умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав удар кулаком в обличчя зліва ОСОБА_9 , від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_6 , продовжуючи  свої противоправні дії, правою ногою притиснув тулуб потерпілого до землі, лівою рукою стиснув його за горло, а кулаком правої руки завдав приблизно шість ударів потерпілому в обличчя, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на термін більше ніж 21 день.
 
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у тому, що вони, 02.03.2013 року приблизно о 15.00 год. перебуваючи на проїзній частині на перехресті пр. Леніна та вул. Червонофлотської у Жовтневому районі м. Маріуполя, ігноруючи існуючи в суспільстві правила поведінки, використовуючи нікчемний привід, безпричинно, діючи погоджено групою осіб, зі своїм сином  ОСОБА_7 умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, почали висловлювати своє незадоволення до раніше незнайомого їм ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_7 діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі правила в суспільстві, утримуючи у руці дерев’яну палицю, завдав потерпілому ОСОБА_8 цією палицею удар по верхній кінцівці, після чого, продовжуючи свій злочинний задум, завдав удар по голові, від чого потерпілий впав на землю. Підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6 разом з ним, діючи спільно, з особливою зухвалістю, завдавали множинні удари, близько 10, ногами по голові ОСОБА_8 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягнуло тривалий розлад здоров`я на термін більше ніж                   21 день.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  Зокрема, прокурор вважає, що виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК за відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, є необґрунтованим. Крім того, прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, закривши кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по епізоду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, допустився істотного порушення кримінального процесуального закону, оскільки мав вирішити це питання окремим процесуальним документом у формі ухвали. Апеляційний суд, всупереч положенням ст. 419 КПК, розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, залишив вказані доводи без належного  мотивування та своє рішення належним чином не обґрунтував.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора та просив задовольнити її у повному обсязі.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 433КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
У п.1 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 -414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Згідно зі ст. 370 і ч. 2 ст. 418 КПК судове рішення суду апеляційної інстанції повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 369 КПК судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
Втім, як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, суд прийняв рішення про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 122 КК щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по епізоду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, у цьому ж вироку.
Не погодившись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій ретельно виклав обґрунтування у чому полягає незаконність та необґрунтованість цього судового рішення.  
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто, в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не дотримався.
Колегія суду апеляційної інстанції, зазначивши в своїй ухвалі зміст апеляційної скарги прокурора в частині необхідності закриття кримінального провадження окремим судовим рішенням у формі ухвали, вказаних доводів не перевірила, не навела жодних мотивів для їх спростування та не зазначила підстав, через які залишила їх без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна інстанція допустила порушення кримінального процесуального закону, дані порушення є істотними та перешкодили суду ухвалити законне рішення, у зв`язку з чим це рішення підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції повинен врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційні скарзі, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року щодо  ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_3