Постанова
Іменем України 
 
17 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 537/3779/13-ц
провадження № 61-22770св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шлюєва Аліна Олексіївна,
заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи»,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Крюківський ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області) Шлюєвої А. О. з визначення вартості арештованого майна, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), Приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи» (далі - ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи»). Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 березня 2014 року державним виконавцем Шлюєвою А. О. відкрито виконавче провадження ВП 42436087 з примусового виконання виконавчого листа № 537/3779/13-ц, виданого Крюківським районним судом міста Кременчука 28 лютого 2014 року, про солідарне стягнення з нього та            ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1 674 487,15 грн. 03 квітня 2014 року державним виконавцем Шлюєвою А. О.  складено акт опису й арешту майна, описано предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення загальною площею 131,3 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлове приміщення загальною площею      1,7 кв. м за цією ж адресою, які належать йому на праві приватної власності.               25 березня 2017 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП 42436087 з примусового виконання виконавчого листа № 537/3779/13-ц ним встановлено, що 03 жовтня 2016 року державним виконавцем Шлюєвою А. О. прийнята постанова про призначення експерта - суб'єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості арештованого майна (предмета іпотеки). Згідно зі звітом № 85 про незалежну оцінку майна, складеним ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», ймовірна ринкова вартість вбудованого нежитлового приміщення (магазину) загальною площею 131,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, станом на 14 лютого 2017 року складає            856 300 грн без податку на додану вартість (далі - ПДВ). Згідно зі звітом № 84 про незалежну оцінку майна ймовірна ринкова вартість нежитлового приміщення (магазину) загальною площею 1,7 кв. м, розташованого за вказаною вище адресою, станом на 14 лютого 2017 року складає 11 100 грн без ПДВ. Він не згоден з вартістю арештованого майна (предмета іпотеки), визначеною державним виконавцем на підставі звітів №№ 84, 85 про незалежну оцінку майна від 14 лютого 2017 року. Вважає встановлену вартість заниженою, такою, що не відповідає ринковій вартості даного майна. Враховуючи викладене, ОСОБА_1просив: поновити строк на звернення із скаргою; визнати неправомірними дії державного виконавця Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області в частині визначення вартості арештованого майна - предмета іпотеки в розмірі 856 300 грн.
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області           від 26 червня 2017 року у складі судді Сьоря С. І. скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Шлюєвої А. О. щодо визначення вартості арештованого майна - нежитлового приміщення загальною площею 131,3 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1, яка, без врахування ПДВ, визначена в розмірі 856 300 грн.
Ухвала мотивована тим, що експертна оцінка, проведена залученим державним виконавцем суб'єктом оціночної діяльності при визначенні вартості нежитлового приміщення загальною площею 131,3 кв. м, є необ'єктивною, оскільки порушено Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і така вартість (ціна) не може використовуватися при реалізації цього майна.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 червня 2017 року скасовано. У задоволенні скарги відмовлено.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час проведення оцінки вартості майна, належного на праві власності ОСОБА_1, державним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу і залишити в силі ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області               від 26 червня 2017 року.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про те, що під час оцінки вартості належного йому майна держаним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відмовляючи в задоволенні скарги, апеляційний суд не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують, що вартість арештованого майна, визначена державним виконавцем на підставі звіту від 14 лютого 2017 року № 85 про незалежну оцінку майна, не відповідає його дійсній ринковій вартості та є заниженою.
У листопаді 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що при визначенні вартості майна державним виконавцем не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України           від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
04 травня 2018 року справу № 537/3779/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає  задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час вирішення скарги судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця  чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судами встановлено, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», заборгованість за кредитним договором від 12 березня     2008 року № СМ-SMED 03/017/2008 в сумі 1 674 487,15 грн. В рахунок погашення цієї заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення загальною площею 131,30 кв. м, що розташоване за адресою: по вулиці 50-річчя СРСР, 29 в місті Кременчуці Полтавської області, яке на праві власності належить ОСОБА_1, та на нежиле приміщення загальною площею 1,7 кв. м за вказаною вище адресою, яке на праві власності належить ОСОБА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижче 90 % вартості предмета іпотеки, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.
На виконання вказаного рішення 28 лютого 2014 року Крюківським районним судом міста Кременчука було видано виконавчий лист № 537/3779/13-ц.
12 березня 2014 року державним виконавцем Шлюєвою А. О. відкрито виконавче провадження ВП №42436087.
З акта опису й арешту майна від 03 квітня 2014 року встановлено, що державним виконавцем Шлюєвою А. О. зроблено опис предмета іпотеки, а саме нежитлового приміщення загальною площею 131,3 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлового приміщення загальною площею 1,7 кв. м, що знаходиться за цією ж адресою.
03 жовтня 2016 року державним виконавцем Шлюєвою А. О. прийнята постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для визначення ринкової вартості арештованого майна (предмета іпотеки).
28 лютого 2017 року до Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області надійшли звіти №№ 84, 85 про незалежну оцінку майна, виконані ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи».
Згідно із вказаними звітами ймовірна ринкова вартість вбудованого нежитлового приміщення (магазину) загальною площею 131,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, станом на 14 лютого 2017 року складає 856 300 грн без ПДВ, а нежитлового приміщення (магазину) загальною площею         1,7 кв. м за цією ж адресою - 11 100 грн без ПДВ.
03 березня 2017 року державний виконавець направила ОСОБА_1 повідомлення про вартість арештованого майна.
Згідно з рецензією від 22 травня 2017 року на звіт про незалежну оцінку майна, проведеною на замовлення ОСОБА_1 суб'єктом оціночної діяльності фізичною  особою-підприємцем ОСОБА_5, за наслідками рецензуванням звіту № 85 про незалежну оцінку майна, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», складено висновок про те, що звіт про оцінку майна, який рецензується, кваліфікується за такою ознакою: звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. Згідно із зауваженнями рецензента при складанні звіту, що рецензується, недостатньо проведено аналіз ринку арештованого майна, аналіз найбільш ефективного використання не відповідає меті оцінки.
Згідно із звітом про незалежну оцінку майна від 25 квітня 2017 року, складеним ТОВ «Мегаполіс і Партнери» на замовлення боржника ОСОБА_1, ринкова вартість нежитлового приміщення загальною площею 131,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, складає                 1 248 277 грн без ПДВ, що на 391 977 грн більше від вартості, визначеної державним виконавцем.
Відповідно до частин третьої-п'ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в        10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
За змістом статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.Оціночна діяльність може здійснюватися у формі рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Задовольняючи скаргу, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем та стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано належних доказів того, що визначена у звіті № 85 про незалежну оцінку майна вартість вбудованого нежитлового приміщення (магазину) загальною площею 131,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 856 300 грн без ПДВ відповідає критеріям ринкової ціни, та не спростовано того, що вартість нежитлового приміщення, яка визначена у   звіті про незалежну оцінку майна, складеному ТОВ «Мегаполіс і Партнери» від 25 квітня 2017 року на замовлення боржника ОСОБА_1, не відповідає критеріям ринкової ціни.
 
Пунктом 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня           2003 року № 1440, визначено, що рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
 
Як зазначено вище, згідно з рецензією від 22 травня 2017 року звіт № 85 про незалежну оцінку майна, складений ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.  
 
Таким чином, до виправлення вказаних вище недоліків, визначена у звіті № 85 про незалежну оцінку майна його вартість не може братися до уваги, а тому доводи скарги ОСОБА_1 про неправильність визначеної звітом № 85 вартості спірного майна є обґрунтованими.
 
Розглядаючи скаргу, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. 
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при проведенні оцінки спірного майна державний виконавець Шлюєва А. О. не допустила порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Наведені висновки апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки          ОСОБА_1 надано докази, які підтверджують порушення його прав при проведенні оцінки, які апеляційним судом належним чином не досліджені і не оцінені.
 
Суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна розглядаються як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України 2004 року, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.
 
Тому при вирішенні скарги щодо визначення вартості чи оцінки майна суди повинні, з врахуванням положень частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, встановити дійсні обставини справи щодо відповідності визначеної звітом про оцінку майна його вартості ринковим цінам, дослідити подані сторонами докази на підтвердження чи спростування цих обставин та навести в судовому рішенні свої висновки та їх правове обґрунтування.
 
Апеляційний суд не виконав зазначених вимог.
 
Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
 
Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
 
За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року обов'язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.
 
За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Апеляційний суд не дав належної оцінки зібраним у справі доказамта дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги. Всупереч вимогам частини першої статті 303, статей 309, 316 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції не встановив і не зазначив в оскаржуваному рішенні, які порушення норм процесуального права були допущені місцевим судом і в чому полягають ці порушення, які норми матеріального права неправильно застосовані і в чому полягає таке неправильне застосування, тобто не встановив і не навів правових підстав для скасування рішення. 
 
Отже, апеляційний суд, не з'ясувавши фактичних обставин справи, скасував законну й обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.
 
Посилання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в запереченні на касаційну скаргу на те, що звіт ТОВ «Мегаполіс і Партнери» не може братися до уваги, так як він складений з порушенням вимог законодавства, є неспроможними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надано і цей факт судами попередніх інстанцій не встановлений.
 
Що стосується доводів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про пропуск заявником встановленого законом строку оскарження звіту про оцінку майна, то Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
 
Відповідно до частини першої статті 385 ЦПК України 2004 року скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
 
Вищенаведеною частиною п'ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено 10-денний строк на оскарження результатівщодо визначення вартості чи оцінки майна з дня отримання заявником відповідного повідомлення державного виконавця.
 
У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що надіслане йому державним виконавцем повідомлення про вартість арештованого майна він не отримував, а про результати оцінки майна довідався лише 25 квітня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. При цьому скарга на неправомірні дії державного виконавця подана ним до суду 04 травня 2017 року, тобто з додержанням встановленого законом строку.
 
Матеріали справи не містять доказів на спростування зазначених обставин, а доводи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про ймовірність навмисного неотримання     ОСОБА_1 поштової кореспонденції, надісланої йому державним виконавцем, носять характер припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Враховуючи, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, вона підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції відповідно до положень статті 413 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року скасувати, а ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області                від 26 червня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник   Г. І. Усик