ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  917/1540/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.В.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (далі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Андрія Миколайовича (далі - Уповноважена особа ФГВФО)
на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 (суддя Безрук Т.М.)
та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (колегія суддів: Барбашова С.В. (головуючий), Істоміна О.А., Пелипенко Н.М.)   
зі справи № 917/1540/17
за позовом Банку в особі уповноваженої особи ФГВФО
до товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" (далі - Товариство)
про звернення стягнення на предмет іпотеки.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Банк в особі Уповноваженої особи ФГВФО у вересні 2017 року звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства, в якому просив у рахунок погашення заборгованості Товариства перед Банком за кредитним договором від 28.03.2008 № 79.1/17-КЛВ (далі - Кредитний договір) в розмірі                     5 866 207,47 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28.03.2008 № 79.1/17-3.1-08 (далі - Договір іпотеки), укладеним між Банком і Товариством, а саме будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: Полтавська область, місто Кобеляки, вул. Короленка, буд. 2, та будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, село Кишеньки, вул. Приморська, буд. 44, шляхом його продажу Банком від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням Банку всіх прав продавця.
1.2. Позовна заява мотивована тим, що: позивач відповідно до умов Кредитного договору відкрив Товариству кредитну лінію на загальну суму 10 000 000 грн. з датою погашення не пізніше 26.03.2010; рішенням господарського суду Полтавської області від 22.07.2010 зі справи № 19/94 стягнуто з Товариства на користь Банку заборгованість за Кредитним договором; рішення набрало законної сили; зобов'язання станом на момент звернення з позовом у цій справі Товариство не виконало.
2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.09.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2017, позовну заяву повернуто без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, що діяла до 15.12.2017) через неподання доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.
2.2. Прийняті зі справи судові рішення мотивовано тим, що за позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки судовий збір має сплачуватись як за вимогу майнового характеру, тоді як позивач сплатив судовий збір за ставкою, встановленою для позовних заяв немайнового характеру ( 1 600 грн.).
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Уповноважена особа ФГВФО, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, подала касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції ухвалу суду першої інстанції і постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а справу передати до місцевого господарського суду для розгляду по суті. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки має на меті задоволення вимог позивача за основним зобов'язанням (відносно якого вже існує рішення, яке набрало законної сили) шляхом продажу іпотечного майна, цей позов не створює нових майнових зобов'язань, які виходять за межі існуючого основного зобов'язання, тобто цей позов є немайновим.
4.2. Суди попередніх інстанцій неправильно тлумачили характер позовних вимог Банку, результатом чого стало прийняття оскаржуваних судових рішень, які  не відповідають нормам чинного законодавства та принципам справедливого судового розгляду у контексті частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. 
5. Доводи Товариства
Товариство у відзиві на касаційну скаргу зазначило про безпідставність її доводів та просило ухвалу місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.07.2010 зі справи           № 19/94 стягнуто з Товариства на користь Банку 9 440 494,35 грн. боргу за кредитом, 50 000 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн.    пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364 071,58 грн. пені за несвоєчасне погашення боргу за кредитом.
6.2. Рішення набрало законної сили і станом на дату звернення позивача з позовом у цій справі № 917/1540/17 відповідачем не виконано.
6.3. Предметом позову Банку до Товариства зі справи, що розглядається, є звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки в рахунок погашення заборгованості Товариства перед Банком за Кредитним договором у розмірі                     5 866 207,47 грн. із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку".
6.4. Згідно з пунктом 1.4 Договору іпотеки передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено  в 11 658 569,78 грн.
Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки позивач не надав.
6.5. За позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки судовий збір має сплачуватись як за вимогу майнового характеру.
6.6. З позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю               11 658 569,78 грн. судовий збір підлягає сплаті в розмірі 174 878,55 грн.                        (11 658 569,78 х 1,5 %).
6.7. Згідно з платіжним дорученням від 11.09.2017 № BUD.354816.142454 Банк сплатив судовий збір у розмірі 1 600 грн. як за позовну вимогу немайнового характеру.
Недоплачена сума судового збору складає 173 278,55 грн.
6.8. Несплата судового збору у встановленому розмірі є підставою для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 4 частини першої статті 63 ГПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
7.1.  Закон України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на момент звернення з позовною заявою):
пункт 2 частини другої статті 4:
- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

частина друга статті 6:
- у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи;
7.2. ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017):
пункт 3 частини другої статті 54: 
- позовна заява повинна містити зазначення ціни позову належала, якщо позов підлягає грошовій оцінці…;

частина перша статті 55:
- ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребовується…;

пункт 3 частини першої статті 57:
- до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі;

пункт 4 частини першої статті 63:
- суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі;
7.3. ГПК України (у редакції, що діє з 15.12.2017):
пункт 3 частини третьої статті 162: 
- позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються;

частина перша статті 163:
- ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна…;
пункт 1 частини першої статті 308: 
- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
частина перша статті 309:
- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів
8.1. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

8.2. Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно (предмет іпотеки) ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на майно (предмет іпотеки) мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.
Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 зі справи № 907/9/17.
8.3. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, беручи до уваги майновий характер позовної вимоги, правильно визначив суму судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні з позовною заявою, тоді як скаржником судовий збір було сплачено у меншому розмірі, а тому дійшов обґрунтованого висновку щодо неподання доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та, діючи з дотриманням приписів пункту 4 частини першої статті 63 ГПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), правомірно повернув позовну заяву без розгляду.
8.4. Посилання Уповноваженої особи ФГВФО на правильність сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 600 грн., який було визначено з урахуванням рішення господарського суду Полтавської області від 22.07.2010, не можуть братися до уваги, оскільки не спростовують наведеного, а обов'язок зі сплати встановоленого розміру судового збору в даному випадку покладено саме на позивача.
8.5. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.
8.6. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом. Відповідно, суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке само собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.
8.7. Таким чином, враховуючи наведені норми та практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції, колегія суддів зазначає, що сплата судового збору за подання позовної заяви передбачена положеннями ГПК України, Законом України "Про судовий зібр" і не може вважатися обмеженням доступу до суду, що узгоджується із рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі".
9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.
9.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Уповноваженої особи ФГВФО залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.
10. Судові витрати
Понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 зі справи                            № 917/1540/17 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Андрія Миколайовича - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    Б. Львов
Суддя                                                                                                                    І. Булгакова 
Суддя                                                                                                                    К. Пільков