Постанова
Іменем України
17 квітня 2019 року 
м. Київ
справа № 361/558/15-ц
провадження № 61-4493св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року у складі судді Дутчака І. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Олійника В. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до                   ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про розірвання договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.
Позов обґрунтовано тим, що 02 серпня 2014 року між позивачем та                   ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу належних їй садового будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до умов вказаного договору відповідач повинна була сплатити 222 554,00 грн за продаж будинку, однак ОСОБА_3 не виконала свого обов'язку щодо належного розрахунку за договором ні у готівковій формі, ні у безготівковій.
Оскільки обов'язку щодо оплати за придбаний садовий будинок відповідач ОСОБА_3 не виконала, тому договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки підлягають розірванню разом із скасуванням реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказане майно.
У серпні 2015 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання договору купівлі-продажу садового будинку удаваним у частині форми розрахунку та визнання готівкової форми розрахунку.
Позов обґрунтовано тим, що реальне волевиявлення та дії сторін за договорами направлені на здійснення розрахунків готівкою, а не у безготівковій формі, а зазначення у вказаному договорі про те, що розрахунок за садовий будинок здійснено у безготівковій формі до підписання договору, нотаріусом вчинено за погодженням зі сторонами, хоча вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки договір купівлі-продажу садового будинку згідно із положеннями статті 235 ЦК України у частині розрахунку у безготівковій формі є удаваним.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від                          21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року, первісний позов задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, укладений 02 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0550 га, розташованої за адресою: Київська область, Броварський район, Богданівська сільська рада, садове товариство «Прилісся», укладений 02 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 45 889,00 грн, отримані нею за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним 02 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на таке нерухоме майно: садовий будинок АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0550 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Богданівська сільська рада, садове товариство «Прилісся».
У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивача позбавлено того, на що вона розраховувала під час укладення спірного договору, а належних і допустимих доказів проведення ОСОБА_3 розрахунку готівкою із ОСОБА_2 за придбаний садовий будинок позивачем не надано, тому є підстави для задоволення позову ОСОБА_2 та для відмови в зустрічному позові ОСОБА_3
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
У грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_3
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
26 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3
15 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду. 
У січні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не мають викладених мотивів щодо надання оцінки доказів, зокрема, здійснення ОСОБА_3 повного розрахунку з позивачем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу садового будинку, реального волевиявлення сторін договору на здійснення такого розрахунку готівкою.
Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки пункту 4 договору купівлі-продажу садового будинку, згідно з яким є нотаріально посвідчена розписка ОСОБА_2 про проведення ОСОБА_3 повного розрахунку за садовий будинок та про відсутність у позивача до покупця садового будинку претензій фінансового характеру, що є належним і допустимим письмовим доказом проведення між сторонами повного розрахунку за спірним договором. 
Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки доказам, які підтверджують наявність у ОСОБА_3 готівкових коштів на день укладення спірного договору, зокрема показанням свідків.   
ОСОБА_2 наполягла на здійсненні розрахунку готівкою у доларах США, тому сторони погодилися з метою формального приведення тексту договору відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06 червня 2013 року, та вказали безготівкову форму розрахунків, що не відповідало реальному волевиявленню сторін та їхнім діям. 
Позивач на виконання вимог статей 10 та 60 ЦПК України 2004 року не довела позовні вимоги та не надала доказів на їх підтвердження. 
Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки обставинам справи та не застосовано положення статей 538, 693 ЦК України щодо належного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за спірним договором щодо добровільної передачі відповідачу садового будинку через місяць після укладення договору та відсутності вимог ОСОБА_2 до відповідача щодо здійснення розрахунку за договором. 
Судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального права під час вирішення питання щодо наслідків розірвання договору купівлі-продажу садового будинку, зокрема, статей 538, 653, 693 ЦК України. 
Судами залишено поза увагою положення статті 653 ЦК України, згідно з якими сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу 
Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що доказів здійснення ОСОБА_3 розрахунку із позивачем готівкою за садовий будинок у вказаній договором сумі відповідачем не надано, а посилання відповідача на пункт 4 договору не підтверджує проведення покупцем повного розрахунку за проданий садовий будинок та відсутність до покупця претензій фінансового характеру, оскільки у вказаному пункті вказано про отримання продавцем суми у розмірі 222 554,00 грн до підписання договору у безготівковому розрахунку. Підтвердження такого безготівкового розрахуку відповідачем не надано. 
У спірному договорі вказано умови виконання договору, зокрема у пункті 4 вказано про безготівкову форму розрахунку, що є належним підтвердженням реального волевиявлення сторін, направлені на здійснення безготівкового розрахунку. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 серпня                  2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т. В., а саме:
- договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, зареєстрований у реєстрі за № 5327;
- договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0550 га, на якій розташований зазначений садовий будинок, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, зареєстрований у реєстрі за № 5330.
За умовами вкзаних договорів продавець передає, а покупець приймає у власність вказане вище нерухоме майно.
Згідно із пунктом 4 договору купівлі-продажу садового будинку продаж вчинено за 222 554,00 грн, які продавець отримав від покупця до підписання вказаного договору за безготівковим розрахунком. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення покупцем повного розрахунку за проданий садовий будинок та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.
Відповідно до умов пункту 16 договору нотаріусом сторонам роз'яснено, що згідно із постановою Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06 червня 2013 року № 210 розрахунок здійснюється у безготівковій формі.
За умовами пункту 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж вчинено за 45 889,00 грн, які покупець сплатив продавцеві до підписання та нотаріального посвідчення договору. Продавець своїм підписом договору підтверджує проведення покупцем повного розрахунку за продану земельну ділянку та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні здійснення ОСОБА_3 із нею повного розрахунку за продаж земельної ділянки та отримання нею грошових коштів у розмірі 45 889,00 грн не заперечувала.
ОСОБА_2 під час судових засідань неодноразово пояснювала, що будь-яких коштів у національній валюті (гривні) чи в іноземній валюті (доларах США) за садовий будинок від відповідача ОСОБА_3 не отримувала. Відповідач запевнила її, що грошові кошти за садовий будинок у розмірі 222 554,00 грн відповідно до вимог законодавства перераховано на рахунок, відкритий на її ім'я у банківській установі, які вона зможе отримати через два дні після вихідних, оскільки договори купівлі-продажу укладено у суботу.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснювала, що вона повністю розрахувалася з позивачем ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки готівкою до підписання цих договорів. За купівлю садового будинку вона передала позивачу грошові кошти в сумі 14 000,00 доларів США, що за курсом Ноціонального банку України становило 167 486,00 грн, та 55 068,00 грн. Одночасно з вказаними коштами за земельну ділянку, на якій розташовано садовий будинок, вона передала ОСОБА_2 кошти у сумі 45 889,00 грн, а всього  14 000,00 доларів США і 100 957,00 грн.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом положень абзацу 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Постановою Правління Національного банку України від 06 червня                          2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» визначено, що гранична сума розрахунків готівкою між фізичними особами за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, становить 150 000,00 грн.
У пункті 2 вказаної постанови Правління Національного банку України встановлено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки на суму, яка перевищує 150 000,00 грн, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі у депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).
Відповідно до частини першої статті 691, частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За змістом пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Ухвалюючи рішення про відмову в первісному позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із встановленого факту непроведення покупцем ОСОБА_3 розрахунку з продавцем за придбаний садовий будинок, тому вимогу ОСОБА_2 про розірвання укладеного 02 серпня 2014 року між сторонами договору купівлі-продажу садового будинку внаслідок істотного порушення умов цього договору задовольнилиз тих підстав, що позивач позбавлена того, на що вона розраховувала під час укладення вказаного договору.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно із пунктом 4 договору купівлі-продажу садового будинку продаж вчинено за                222 554,00 грн, які продавець отримав від покупця до підписання вказаного договору за безготівковим розрахунком. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення покупцем повного розрахунку за проданий садовий будинок та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.
Верховний Суд зазначає, що нотаріальне посвідчення правочину (стаття 209 ЦК України) є додатковою гарантією дійсності договору. 
Відповідно до глави 6 «Установлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.
Відповідно до пункту 11 договору купівлі-продажу сторони підтвердили, що нотаріусом встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення цього правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Сторони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожної сторони. 
Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина перша статті 3 Закону України «Про нотаріат»).
Зокрема, нотаріус Синиця Т. В., як уповноважена особа, перед посвідченням договорів купівлі-продажу запитувала у сторін чи проведено ними розрахунки, позивач повідомила її, що розрахунок за садовий будинок та земельну ділянку проведено, що відображено у пункті 4 договору, з огляду на що нотаріус посвідчила факт укладення спірного договору, його умови та дійсні наміри сторін, обумовлені його умовами.
З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, умови договору та положення статті 651 ЦК України, Верховний Суд дійшов висновку, що суди безпідставо вказали про позбавлення позивача за первісним позовом того, на що вона розраховувала під час укладення вказаного договору, оскільки з умов оспорюваного договору купівлі-продажу випливає факт розрахунку за майно до моменту укладення такого правочину, що сторони підтвердили своїми підписами у договорі.
Крім того, Верховний Суд бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що згідно з положеннями статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, тому суди першої та апеляційної інстанцій необгрунтували висновок про повернення ОСОБА_3 грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 серпня 2014 року, умови якого сторонами фактично виконано.
Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. 
Згідно з частиною першої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Положеннями  статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З огляду на вказані вище норми матеріального права, Верховний Суд зазначає, що дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу садового будинку, зокрема, зазначення у ньому про проведений розрахунок до його підписання, а надалі оспорення такого факту, не можуть вважатися добросовісними, тому не підлягають захисту у судовому порядку через зловживання сторонами своїми правами. 
Верховний Суд бере до уваги засади добросовісності та розумності поведінки учасників цивільного обороту, які, укладаючи договір, мають усвідомлювати ризики, зокрема виконання договору з порушеннями або його невиконання, тому порушення договору у цій цивільній справі не є такою зміною обставин, у розумінні положень статті 652 ЦК України, передбачення якої могло б примусити сторони не укладати такий договір, або укласти на інших умовах.
З огляду на вказане, Верховний Суд дійшов висновку, що підтвердження сторонами в умовах договору, зокрема у пункті 4, факт його виконання до підписання такого договору, посвідчення нотаріусом його умов та дійсних намірів сторін, обумовлені його умовами, свідчать про безпідставність  пред'явлених первісного та зустрічного позовів.
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в зустрічному позові про визнання договору купівлі-продажу садового будинку удаваним у частині форми розрахунку та визнання готівкової форми розрахунку, з огляду на умови нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02 серпня 2014 року. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки у справі не вимагається збирання та додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у частині первісного позову та ухвалення нового судового рішення в цій частині про відмову в первісному позові у зв'язку з його безпідставністю з урахуванням підстав первісного позову. 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Щодо судових витрат
За змістом підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині зазначається  про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини сьомоїстатті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, тому на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. 
У зв'язку із частковим задоволенням касаційної скарги ОСОБА_3, скасуванням судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині первісного позову з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині, судові витрати, понесені ОСОБА_3 за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанціях  в частині первісного позову у розмірі 1 608,88 грн (803,88 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги на судове рішення) + 876,96 грн (судовий збір за подання касаційної скарги на судові рішення) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Керуючись 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня                2016 року в частині задоволення первісного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоводенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про розірвання договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити. 
В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін. 
Компенсувати ОСОБА_3  1 608,88 (одна тисяча шістсот вісім) грн 88 коп судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                 С. О. Карпенко 
                                                                                                            В.О. Кузнєцов
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                            Г.І. Усик