Постанова
Іменем України 
 
31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 316/2043/16-ц
 
провадження № 61-38831 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,            Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4; 
представник позивача - ОСОБА_5;
відповідач - ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8; 
треті особи: територіальна громада в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності»; 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року у складі судді                          Капустинського М. В. та постанову апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кочеткової І. В., 

 
 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7,   ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи: територіальна громада в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у гуртожитку, вселення та зміну умов договору найму.
Позовна заява мотивована тим, що з 12 грудня 1998 року по 09 серпня         2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, від якого вони мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2004 році за клопотанням адміністрації державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров'я України                              м. Енергодара Запорізької області йому видано ордер № 599 на право зайняття житлового приміщення № АДРЕСА_1. У зазначене приміщення він вселився з  дружиною - ОСОБА_6 та сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2007 році шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано, проте вони продовжували займати вказану кімнату у гуртожитку.
З 01 вересня 2013 року на підставі наказу державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров'я України від 16 серпня 2013 року № 97-в він перебував у службовому відрядженні у м. Донецьку. Коли 12 вересня 2013 року він повернувся додому, він не зміг відчинити двері, оскільки ОСОБА_6 змінила замок у кімнату, де вони спільно проживали, та винесла його речі, унаслідок чого він був позбавлений можливості мешкати за місцем реєстрації. 
Ураховуючи викладене ОСОБА_4 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 Запорізької області; зобов'язати ОСОБА_6 надати йому ключі від вхідних дверей квартири, вселити його у зазначене жиле приміщення, змінити договір найму житлового приміщення та визначити порядок користування кімнатою № АДРЕСА_1: йому та його сину ОСОБА_9 визначити у користування житлову кімнату, площею 12,8 кв. м, для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг; ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визначити у користування житлову кімнату, площею 12,9 кв. м, для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг; у спільному користуванні усіх мешканців залишити кухню, ванну кімнату, санітарний вузол, коридор та балкон.
 
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 Запорізької області шляхом зобов'язання ОСОБА_6 надати йому ключі від вхідних дверей квартири та вселення його у вищезазначене жиле приміщення. 
Змінено договір найму житлового приміщення та визначено                          порядок користування кімнатою № АДРЕСА_1 наступним чином:
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 визначити у користування житлову кімнату, площею 12,8 кв. м, для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг; ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визначити у користування житлову кімнату, площею 12,9 кв. м, для укладення окремого договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договору про надання комунальних послуг; у спільному користуванні усіх мешканців залишити кухню, ванну кімнату, санітарний вузол, коридор та балкон.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є законним користувачем спірного житлового приміщення у гуртожитку, якому               ОСОБА_6 чинить перешкоди, тому такі перешкоди мають бути усунуті шляхом покладення обов'язку на відповідача надати позивачу ключі від квартири та вселити його у квартиру. Задовольняючи позов в частині визначення порядку користування квартирою для укладення окремого договору найму кожною із сторін, суд вважав, що такі заходи усунуть суперечки між сторонами щодо порядку користування квартирою.
 
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року                         апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення  Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року  в частині задоволення позовних вимог про зміну договору найму жилого приміщення у гуртожитку та визначення порядку користування жилим приміщенням скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач правомірно та законно вселився та користується спірним житловим приміщенням, систематично сплачує за користування житлово-комунальними послугами, а тому зацікавленості та зв'язку з цим приміщенням не втратив, але з вересня  2013 року не може користуватись житлом через перешкоди, які чинити ОСОБА_6, наявність яких встановлена на підставі чисельних заяв та звернень позивача до компетентних органів, а також рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що позивач з часу розірвання шлюбу до вересня 2013 року користувався спірним житловим приміщенням, але в подальшому через конфлікти його колишня дружина ОСОБА_6 стала чинити йому перешкоди у цьому. Крім того, вирішуючи спір щодо зміни договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням у гуртожитку, суд першої інстанції не врахував, що позов пред'явлений одним користувачем цього приміщення до іншого, а власником та розпорядником квартир в гуртожитках є саме територіальна громада, зокрема, в особі управителя гуртожитку, який визначений власником, та залучив належних відповідачів в якості третіх осіб. При цьому суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми               статті 104 ЖК УРСР, яка на них не поширюється.   
 
У липні 2018 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у позові. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 забрав всі свої речі, документи і добровільно вибув із спірної квартири на постійне місце проживання в інше житлове приміщення НОМЕР_1 у цьому ж гуртожитку. Після розірвання шлюбу вони мирним шляхом поділили спільне майно.
15 грудня 2007 року вона уклала шлюб з ОСОБА_10, від якого вони мають дочку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка була зареєстрована в спірному житловому приміщенні.
Зазначала, що позивач добровільно вибув із спірного житлового приміщення, перешкод у користуванні житлом вона йому не чинила і позивачем не надано суду доказів, які підтверджують існування перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. 
 
У серпні ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Посилався на те, що ордер на житлове приміщення у гуртожитку видавався йому як лікарю державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина                № 1» Міністерства охорони здоров'я України, який на той час був структурним підрозділом відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція». ОСОБА_6 вселилась у вказане приміщення тільки як член його сім'ї. Він добровільно не вибував із спірної квартири,                          а, повернувшись із відрядження 12 вересня 2013 року, не зміг відчинити двері квартири, оскільки колишня дружина - ОСОБА_6 змінила замок у кімнату, де вони спільно проживали та винесла назовні його речі, унаслідок чого він був позбавлений можливості мешкати за місцем реєстрації. Звернення до адміністрації гуртожитку, міської ради та правоохоронних органів результату не дали. 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. 
 
Відповідно до пункту 4 статті 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
 
У частині першій статті 127 ЖК УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.
 
За змістом частини першої статті 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно зі статтею 129 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
 
Аналогічні положення містяться у Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року             № 208, яке було чинним на час видачі ордеру на спірне жиле приміщення, та у чинному Положенні про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84.
 
Відповідно до зазначених вище Положень про гуртожитки жилі будинку реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських, районних у містах рад, районах у місті Києві та Севастополі державних адміністраціях.
 
На підставі підпункту 5 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів рад відносяться, у тому числі, облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивач на законних підставах вселився та користується спірним житловим приміщенням у гуртожитку, систематично сплачує за користування житлово-комунальними послугами, а тому зацікавленості та зв'язку з цим приміщенням не втратив, але з вересня 2013 року не може користуватись житлом через перешкоди, які йому чинить ОСОБА_6, наявність яких встановлена на підставі чисельних заяв та звернень позивача до компетентних органів, а також рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що позивач з часу розірвання шлюбу до вересня 2013 року користувався спірним житловим приміщенням, але в подальшому через конфлікти його колишня дружина - ОСОБА_6, стала чинити йому перешкоди у цьому. 
 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
 
Посилання касаційної скарги на те, що позивачем не надано доказів, того, що ОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, безпідставні, оскільки в матеріалах наявні численні звернення позивача до адміністрації гуртожитку, міської ради та правоохоронних органів щодо перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням та відповіді на них (а. с. 15 -49), а також акт огляду гуртожитку «Славутич-2» від 11 березня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_6 відмовила у вселенні ОСОБА_4 (а.с. 50).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, залишити без задоволення.
 
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник
 
Ю. В. Черняк