ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 234/16158/15-ц
 
провадження № 61-6726св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Крапівцевою Оленою Олександрівною, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Літовки В. В., та рішення апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Краснощокової Н. С., Азевича В. Б., Мальованого Ю. М., та касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів, стягнення коштів за платіжною картою та депозитним вкладом.
Посилався на те, що він має платіжну карту для виплат АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1, на якій розміщені кошти в іноземній валюті у розмірі 26 057,68 доларів США, отримані ним як заробітна плата. Крім того, у Керченському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» він має депозитний вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070085339100, укладений 3 березня 2014 року на строк 6 місяців, на суму 25 000 доларів США.
У квітні 2014 року він звернувся до Керченського відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення грошей, працівники банку депозит закрили, при цьому він віддав і свій екземпляр договору, але замість повернення грошей Кримське регіональне управління АТ КБ «ПриватБанк» надало йому довідку, в якій зазначено, що станом на 8 травня 2014 року він має наступні рахунки: платіжна карта для виплат класу Голд НОМЕР_1 із розміщеними на ній 26 057,68 доларів США та депозитний вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070085339100, укладений на строк 6 місяців, із сумою внесків у розмірі 25 000 доларів США. 
Оскільки банк відмовляється повернути йому кошти, розміщені на вказаних рахунках, позивач просив зобов'язати відповідача повернути йому вклад в розмірі 25 000 доларів США; стягнути з відповідача на його користь кошти з платіжної карти в розмірі 26 057,68 доларів США; зобов'язати відповідача видати вказані кошти у загальному розмірі 51 057,68 доларів США через касу банку.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача з карти для виплат класу Голд НОМЕР_1 грошову суму в розмірі 26 057,68 доларів США та з депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070085339100, відкритого 3 березня 2014 року у Керченському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» строком на 6 місяців, у розмірі 25 000 доларів США; зобов'язано відповідача видати позивачу 51 057,68 доларів США через касу банку; стягнено з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 6 090 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, а саме довідками від 8 травня 2014 року та від 14 липня 2014 року, виданими начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк», та оригіналом карти для виплат класу Голд№ НОМЕР_1, яка дійсна до червня 2017 року, що була оглянута в судовому засіданні.
Рішенням апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 25 000 доларів США з депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070085339100, відкритого 3 березня 2014 року у Керченському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» строком на 6 місяців, та в частині зобов'язання відповідача видати позивачу 51 057,68 доларів США через касу банку скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено.
У іншій частині рішення залишено без зміни.
Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не заперечує наявність у позивача платіжної карти, однак у зв'язку із припиненням діяльності банку на окупованій території Криму відсутня інформація про рахунки споживачів банківських послуг та про наявність на них коштів. При цьому відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про те, що кошти в сумі 26 057,68 доларів США не надходили на рахунок позивача, або про те, що вони йому видані. 
Також апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність укладення депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070085339100, відкритого 3 березня 2014 року у Керченському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» строком на 6 місяців, оскільки виписка від 14 липня 2014 року та довідка від 8 травня 2014 року не є належними доказами дотримання письмової форми договору банківського вкладу, тому за відсутності оригіналу договору та квитанції про внесення коштів у банк висновок суду про стягнення коштів за договором депозитного вкладу суперечить фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
У вересні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Крапівцевої О. О. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що платіжна карта для виплат класу Голд  НОМЕР_1 на грошову суму в розмірі 26 057,68 доларів США не містить ідентифікаційних даних, які б давали можливість встановити, кому вона належить, а інших доказів відкриття карти саме позивачем та розміщення на ній грошових коштів суду не надано. Натомість банк надав довідку про те, що на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_4 у АТ КБ «ПриватБанк», кошти у розмірі, вказаному позивачем, відсутні. Наведене свідчить про те, що суд не застосував норму права, яка підлягала застосуванню. 
ОСОБА_4 у відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що рішення апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і зазначає, що відповідач не заперечує відкриття ним рахунку у банку; всі доводи про недоведеність таких обставин  є вигаданими з метою уникнути виконання зобов'язань з повернення коштів.
У вересні 2016 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 25 000 доларів США з депозитного вкладу «Стандарт» та зобов'язання відповідача видати позивачу кошти через касу банку, і залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги докази, які свідчать про укладення депозитного договору на суму в розмірі 25 000 доларів США, оскільки відповідач не заперечує відкриття  позивачем рахунка у банку. Доводи про недоведеність таких обставин є вигаданими з метою уникнути виконання зобов'язань про повернення коштів.
У відзиві на касаційну скаргу, подану ОСОБА_4, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, і воно також підлягає скасуванню, як і рішення суду першої інстанції.
Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 та 25 жовтня 2016 року за касаційними скаргами відкрито касаційне провадження і ухвалою цього ж суду від 13 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» -задоволенню з огляду на наступне.
Так, за змістом позову, ОСОБА_4 зазначав, що у відповідача ним відкрито депозитний вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0085339100, і як на доказ укладення такого договору надавав довідку від 8 травня 2014 року № 7552031, видану начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління АТ КБ «Приватбанк», та виписку з карти за період з 3 березня 2014 року по 12 березня 2014 року про залишок на карті коштів в сумі 25 000 доларів США.
Відхиляючи такі докази, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що надані позивачем довідка та виписка не містять оригіналу підпису та печатки банку; за поясненнями представника позивача вони роздруковані з сайту банку за посиланням, надісланим банком у sms-повідомленні, тому за відсутності оригіналу договору банківського вкладу та квитанції про внесення коштів немає підстав для стягнення коштів за договором депозитного вкладу.
Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову в частині стягнення коштів за банківським договором у вигляді платіжної карти для виплат класу Голд НОМЕР_1 на грошову суму в розмірі 26 057,68 доларів США, посилаючись на наданий в судовому засіданні оригінал карти.
Проте погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав
Так, договір банківського вкладу (рахунку) є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу)
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.
Як правильно зазначено апеляційним судом, статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. 
Також згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Отже, перелік належних та допустимих доказів, що може слугувати підтвердженням укладення будь-якого договору банківського вкладу, у тому числі у вигляді платіжної карти, передбачено законом або звичаями ділового обороту.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картами відповідно до вимог цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 6.9 вказаної вище Інструкції № 492 банк для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок у порядку, визначеному цією главою, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.
Для відкриття окремого рахунка клієнт зобов'язаний у заяві про відкриття поточного рахунка (додаток 6) в рядку "Додаткова інформація" зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат. Для діючого поточного рахунка така інформація визначається в додатковому договорі до договору банківського рахунка.
Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення № 137), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до пункту 4.14 Положення № 137 емітенти платіжних карток зобов'язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов'язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.
Крім того, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова).
Відповідно до пункту 5 зазначеної Постанови банки, у тому числі й АТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.
Таким чином, довідка від 14 липня 2014 року № 7552031, видана Кримським регіональним управлінням АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у позивача коштів на рахунках, не є належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Така довідка видана ОСОБА_4 після відкликання НБУ банківської ліцензії у відокремлених підрозділів відповідача, що розташовані на території Автономної Республіки Крим, а отже й припинення діяльності відокремлених підрозділів банків, тому не є допустимим доказом у справі, оскільки не містить інформації про предмет доказування. 
При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що карта для виплат класу Голд не містить ідентифікаційних даних щодо особи ОСОБА_4 і саме по собі пред'явлення позивачем карти у судовому засіданні не підтверджує наявність на цьому рахунку відповідної суми коштів.
Верховний Суд вважає, що позивач мав можливість, користуючись своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 27, 31 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, зокрема, щодо забезпечення та витребування доказів, довести перерахування роботодавцем, як він стверджував, йому на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, наявність договірних правовідносин між роботодавцем та АТ КБ «ПриватБанк» щодо обслуговування банківського рахунку, відкритого на його ім'я, проте такими правами не скористався.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Крапівцевою Оленою Олександрівною, задовольнити.
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 квітня 2016 року у незміненій судом апеляційної інстанції частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення.
ОСОБА_4 у задоволенні позову до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов'язання повернути вклад в розмірі 25 000 доларів США; стягнення з платіжної карти коштів у розмірі 26 057,68 доларів США і зобов'язання видати вказані кошти у загальному розмірі 51 057,68 доларів США через касу банку відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик