ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2018 року
м. Київ
Справа № 800/434/17
Провадження № 11-523сап18
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача    Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Гриців М. І., судді: Берназюк Я. О., Бучик А. Ю., Гімон М. М., Мороз Л. Л.) від 19 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, 
УСТАНОВИЛА:
У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому з урахуванням зміни вимог просив: визнати неправомірною бездіяльність ВРП, що виразилась у нерозгляді протягом 1 року 4 місяців заяв судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенкова С. В. про звільнення у відставку від 12 липня 2016 року та від 19 грудня 2017 року у встановлений законом термін; зобов'язати відповідача негайно розглянути заяву від 19 грудня 2017 року судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Куковенкова С. В. про звільнення у відставку.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 листопада 2017 року відкрив провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
На підставі підп. 5 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Ураховуючи наведене, позовну заяву ОСОБА_3 було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що з урахуванням обставин справи заява ОСОБА_3. про звільнення з посади судді у відставку  ВРП розглянула і винесла рішення про відмову у такому звільненні поза місячним строком, однак подію розгляду заяви і винесення рішення по суті заяви, яка розгорталась у межах зазначених вище фактичних строків, не можна визнати такою, що настала внаслідок протиправної бездіяльності суб'єкта оскарження. Оскаржені дії та рішення ВРП були прийняті в рамках розумних строків та за реально можливих умов їх здійснення. Розгляд заяви про звільнення з посади судді та винесення відповідного рішення були проведені в об'єктивно можливі стислі строки від моменту набрання ВРП ознак повноважного і правоможного суб'єкта правовідносин.
17 липня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду від ВККС надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Комісія підтримує правову позицію суду першої інстанції та зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
ВРП у відзиві на апеляційну скаргу від 13 липня 2018 року просить у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, оскільки вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, ВеликаПалата Верховного Суду встановила таке.
Президент України Указом від 21 червня 2006 року призначив Куковенкова С. В. на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області вперше строком на п'ять років. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 75 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) 18 січня 2011 року позивач подав до ВККС заяву про рекомендування його для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково.
Комісія рішенням від 01 червня 2011 року відмовила ОСОБА_3 у рекомендуванні для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково. Проте, 18 грудня 2012 року ВРЮ скасувала згадане рішення як необґрунтоване і зобов'язала Комісію ухвалити нове.
10 липня 2013 року ВККС вдруге відмовила ОСОБА_3 у наданні рекомендації для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково, але ВРЮ рішенням від 10 грудня 2013 року вдруге скасувала зазначене рішення Комісії і зобов'язала її прийняти нове. 
У подальшому питання про рекомендування ОСОБА_3 для обрання на посаду судді безстроково неодноразово включалося до порядку денного засідань ВККС, однак його розгляд відкладався у зв'язку з неявкою судді.
З матеріалів справи також вбачається, що 22 липня 2016 року до ВРЮ надійшла заява ОСОБА_3 від 12 липня 2016 року про звільнення його у відставку.
Секція ВРЮ з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад на засіданні 19 вересня 2016 року вирішила відкласти розгляд матеріалів про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у відставку у зв'язку з необхідністю з'ясування додаткових відомостей, зокрема, щодо необрання ОСОБА_3 суддею безстроково, відсутності його на роботі у періоди з 15 червня по 14 серпня 2015 року та з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року.
23 вересня 2016 року ВККС прийняла рішення про відкладення розгляду питання стосовно рекомендації ОСОБА_3 для обрання на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області безстроково у зв'язку із поданням ним до ВРЮ заяви про звільнення у відставку. Остаточне рішення щодо рекомендування ОСОБА_3 Комісією не прийнято.
30 вересня 2016 року набрали чинності Закони України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII)та № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), а 05 січня 2017 року - Закон України від 21 грудня 2016 року 
№ 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), на виконання положень яких проведено реорганізацію ВРЮ шляхом перетворення її у ВРП, яка завершилась 15 березня 2017 року.
Після завершення згаданої реорганізації на офіційному веб-сайті ВРП було розміщено оголошення про необхідність оновлення заяв про звільнення, на виконання якого ОСОБА_3 надіслав до ВРП заяви від 26 грудня 2016 року та 24 січня 2017 року про звільнення його у відставку.
ВРП рішенням від 05 грудня 2017 року відмовила Куковенкову С. В. у звільненні його у відставку з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за відсутністю достатнього стажу. 
Вважаючи, що ВРП неправомірно не розглядає протягом тривалого часу подані ним заяви про звільнення у відставку, ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів. 
При цьому, висновки ВРП щодо відсутності у нього необхідного стажу для звільнення  у відставку ОСОБА_3 не оскаржує.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи ВРП та ВККС, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Згідно зі ст. 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
Частиною 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII установлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 Закону № 1402-VIII заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. Наведена норма є аналогічною до ч. 3 ст. 120 Закону № 2453-VI, яка діяла на час подання ОСОБА_3 до ВРЮ заяви про звільнення у відставку.
Разом з тим, протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Крім того, самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17).
Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, тривалий розгляд ВРП заяви ОСОБА_3 про звільнення у відставку пов'язаний із проведенням судової реформи в Україні, зокрема, процедури реорганізації ВРЮ у ВРП відповідно до вимог Законів № 1401-VIII, № 1402-VIII та № 1798-VIII, під час якої зазначені органи не діяли і, відповідно цей факт не може свідчити про протиправну бездіяльність відповідача. 
Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що при відсутності необхідного стажу для звільнення позивача у відставку, визнання протиправною бездіяльності ВРП ніяким чином не може сприяти ОСОБА_3 отриманню такого права.
Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог, дійшов вірного висновку, що ВРП під час розгляду заяви позивача про звільнення у відставку не допустила протиправної бездіяльності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 242, 266, 310, 315, 316, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року залишити без задоволення.
Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І.В. Саприкіна
Судді:                                               
Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима    Л. І. Рогач
О. С. Золотніков О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв