Постанова                                                   
іменем України
11 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 740/13/13-к
провадження № 51-4194км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого                                   ОСОБА_5 ,
прокурора                                       ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012260180000032, за обвинуваченням             
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Лосинівка Ніжинського району, жителя  
АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
 
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за частиною 2 статті 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому особистого майна, за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому особистого майна.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 14 листопада 2012 року, а запобіжний захід ОСОБА_5 залишено у виді взяття під варту з утриманням в Новгород-Сіверській установі виконання покарань УДДУПВП в Чернігівській області.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за наступних обставин.
ОСОБА_7 05 листопада 2012 року о 12:30, перебуваючи по вул. Шевченка неподалік залізничного вокзалу м. Ніжина, повторно незаконно збув за гроші у сумі 100 гривень ОСОБА_8 медичний шприц ємністю 5 мл, частково заповнений коричневою рідиною, яку він повторно незаконно у невстановлений слідством спосіб та час придбав, виготовив та зберігав з метою збуту.
Співробітниками СБНОН Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області 05 листопада 2012 року о 13:00 у ході проведення оперативно-розшукових заходів у м. Ніжині по вул. Шевченка на території ЗОШ № 9 затримано ОСОБА_8 , у якого виявлено та вилучено медичний шприц ємністю 5 мл., частково заповненого коричневою рідиною, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0,11 г, який він того ж дня придбав за гроші в сумі 100 грн у ОСОБА_9 .
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , 14 листопада 2012 року об 11:30, повторно, незаконно збув за гроші у сумі 100 гривень ОСОБА_8 медичний шприц ємністю 2 мл з рідиною коричневого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, який він, повторно, незаконно у невстановлений слідством спосіб та час придбав, виготовив та зберігав з метою збуту.
Працівниками СБНОН Ніжинського MB УМВС України в Чернігівській області 14 листопада 2012 року об 11:40 у ході проведення оперативно-розшукових заходів по вул. Шевченка, неподалік «ПТУ» № 2 м. Ніжина, затримано ОСОБА_8 , у якого виявлено та вилучено медичний шприц ємністю 2 мл з рідиною коричневого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб -опій ацетильований, маса якого у перерахунку на суху речовину- становить 0,06 г, який він того ж дня придбав у ОСОБА_9 за гроші в сумі 100 гривень.
Того ж дня співробітниками СБНОН Ніжинського MB УМВС України в Чернігівської області у період часу з 13:46 до 14:20 в ході проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), виявлено та вилучено медичний шприц ємністю 10 мл, частково заповнений коричневою рідиною, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0,07 г, який він, повторно, незаконно у невстановлений спосіб та час виготовив, придбав та зберігав за місцем власного мешкання без мети збуту.
Ухвалою Апеляційний суд Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року змінено вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Постановлено грошові кошти в сумі 100 грн, використані для оперативної закупівлі наркотичних засобів у ОСОБА_5 – повернути Ніжинському відділу поліції ГУНП в Чернігівській області. ОСОБА_5 зараховано в строк покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі, призначені йому за даним вироком за частиною 2 статті 309 КК та за статтею 70 КК за сукупністю злочинів. Строк покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 27 липня 2017 року. У решті вирок суду залишено без зміни.
 
До постановлення вказаної ухвали апеляційного суду, у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції 08 листопада 2013 року постановлював ухвалу, якою вирок районного суду було змінено, а кримінальне провадження за частиною 2 статті 307 КК на підставі пунктів 2, 3 статті 284 КПК закрито. Цією ухвалою ОСОБА_5 вважався засудженим за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Також вирок районного суду скасовано в частині стягнення з нього на користь держави процесуальних витрат в сумі 1430, 80 грн. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 196 грн за проведення судово-хімічної експертизи, а решту процесуальних витрат віднесено на рахунок держави. У решті вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2013 року щодо ОСОБА_5 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з доведеністю його винуватості, вважаючи кримінальне провадження щодо нього сфабрикованим, а докази обвинувачення вважає недопустимими. Одночасно ставить вимогу про перерахування йому строку покарання на підставі частини 5 статті 72 КК з 14 листопада 2012 рік по 13 листопада 2013 року.
Зокрема, засуджений вказує на поновлення вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року з порушенням вимог частини 1 статті 19 КПК; на зміну свідками своїх показань під час нового апеляційного розгляду, які на його думку заздалегідь обговорили таку зміну, враховуючи тривалий проміжок часу; на зацікавленість свідків зі сторони обвинувачення, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки вони перебувають між собою у родинних та дружніх стосунках; у апеляційному суді допитувалася легендована особа, якої він ніколи не бачив.
Засуджений вказує, що він неодноразово звертався до суду із заявами про порушення його права на таємницю спілкування при прослуховуванні телефонних розмов без дозволу суду та підроблення телефонних розмов з номерів, які йому ніколи не належали, однак жодне з них не було прийнято.
 
У доповненнях до касаційної скарги засуджений вказує на недопустимість доказів у кримінальному провадженні. Також засуджений просить зарахувати у строк покарання строк його перебування під вартою на підставі частини 5 статті 72 КК з 14 листопада 2012 рік по 08 листопада 2013 року.
Засуджений додатково вказує на ті ж обставини, що ним висвітлювалися у основній скарзі, а також впевнений, що було безпідставно скасовано вирок районного суду, яким кримінальне провадження за частиною 2 статті 307 КК було закрито, оскільки після скасування такого рішення провадження щодо працівників правоохоронного органу було закрито, а щодо свідків сторони захисту було порушено провадження.  Крім того, засуджений стверджує, що його дружину і пасинка було допитано слідчим без роз`яснення вимог статті 18 КПК.
Крім того засуджений звертає увагу на те, що постанову про проведення оперативної закупки від 14 листопада 2012 року затверджував замість ОСОБА_14 саме ОСОБА_15 , який і проводив виховні роботи проти працівників ВБНОНу; оперативна закупка відбулася за 20 хвилин, включаючи оформлення процесуальних документів та відстань у більше ніж 6 км від райвідділу до місця його проживання; у акті огляду покупця не вказано час; під час судового провадження ніхто не зміг пояснити яким чином легендована особа добиралася до нього, у зв`язку з чим він стверджує, що ця особа не була під контролем працівників правоохоронного органу та відбулася провокація злочину.
 З таких же підстав засуджений вказує на порушення вимог закону під час другої оперативної закупки, а також викладає сумніви щодо того, яким чином він міг бути у райвідділі о 16:10, тоді як затримувався о 14:20, та отримання за один день двох висновків експертних досліджень; вказує, що заходи до збереження відбитків не забезпечувалися; у висновку експерта є розбіжності щодо досліджуваної кількості рідини у шприцу з наведеними у таблиці; під час досудового розслідування він не підписував жодного документа, але вони є у справі; поза увагою залишено заяву свідка ОСОБА_16 , якого примушували надати проти нього неправдиві свідчення.
Також засуджений повідомляє, що під час апеляційного розгляду ним було подано заяву, в якій він просив надати прокурору документи, які дозволяли прослуховувати телефон, та долучав відповідь оператора мобільного зв`язку і копію свідоцтва про шлюб, але йому було відмовлено та надалі такі документи зникли із провадження. 
Заслухавши суддю, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Мотиви Суду
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування  у ньому розпочато у порядку Кримінально-процесуального кодексу 1960 року (далі – КПК 1960 року), а завершувалося після набрання чинності 20 листопада 2012 року Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК).
У пунктах 8, 10 Розділу ХІ. Перехідні положення КПК (в редакції на день набрання чинності цього Кодексу) передбачено, що допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. Кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком (…) розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу (зміни до пункту 10 Розділу ХІ. Перехідні положення відбулися на підставі Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року шляхом заміни Верховний Суд України на касаційна інстанція).
У касаційній скарзі засуджений вказує на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження та ставить під сумнів докази у ньому. 
Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, згідно яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого…  
Втім презумпція невинуватості не може припиняти діяти під час апеляційного та касаційного розгляду лише через те, що провадження у першій інстанції завершилось визнанням особи винною, якщо було подано скаргу (Konstas проти Греції, параграф 36). 
Разом з цим, право на змагальне провадження означає можливість для сторін знати і коментувати всі складові наданих доказів і всі зауваження, надані для того, щоб вплинути на рішення суду. Воно тісно пов`язане з принципом рівності сторін та входить до поняття справедливого судового розгляду в розумінні статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  «1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи (…) судом, який (…) встановив обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. (…)»
Крім того, право кожного обвинуваченого у кримінальній справі вважатись невинуватим і покладати на сторону обвинувачення обов`язок довести усі твердження щодо наявності вини, не є абсолютним, оскільки у кожній юридичній системі є презумпції факту і права, щодо яких Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод  не заперечує (Falkпроти Нідерландів). Застосовані презумпції у кримінальному праві повинні врівноважити важливість випадків і права сторони захисту, інакше кажучи, застосовані засоби мають бути розумно пропорційними щодо переслідуваної законної мети (Janosevicпроти Швеції, параграф 101; Falkпроти Нідерландів).
Суд вважає, що з огляду на обставини даного кримінального провадження перевірка скарги засудженого на несправедливість провадження у кримінальному провадженні буде відповідати ефективному засобу юридичного захисту (Олег Колесник проти України). 
Вказане в певній мірі узгоджується також і з наданими суду касаційної інстанції повноваженнями відповідно до вимог 395 КПК 1960 року, якою передбачено, що суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Як зазначалося раніше, докази у кримінальному проваджені здобувалися на підставі КПК 1960 року та дозвіл на проведення оперативної закупки відбувалися на підставі постанови від 05 вересня 2012 року начальника ВБНОН УМВС України в Чернігівській області за затвердженням начальника УМВС України в Чернігівській області та за погодженням прокурора Чернігівської області. При її винесені керувалися Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (т.1 а.п.10).

На підставі цього з урахуванням Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» і було проведено слідчі дії за участі легендованої особи ОСОБА_8 , які супроводжені процесуальними документами.

Посилання засудженого на неточності в протоколах слідчих дій щодо часу, місця, проведення слідчих дій, тощо, то колегія суддів звертає увагу на їх складання різними працівниками правоохоронного органу, які в судовому засіданні підтвердили обставини, за яких проводилися оперативно-розшукові дії та складалися процесуальні документи.   

Оспорення засудженим експертного дослідження з підстав приведення у таблиці різного розміру вмісту шприца не узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки у дослідженні приведено таблицю з кількістю різних речовин, яка є у вилученому об`єкті. Натомість засуджений вважає,  що таким чином є розбіжності досліджуваної речовини у шприці з наведеними у таблиці, що не відповідає дійсності (т.1 а.п. 25-27, 41-44). У зв`язку з тим, що засудженим більш точного обґрунтування не навів, то колегія суддів виходить з наведених ним обставин. 
Крім того, особи, які проводили слідчі дії та залучалися для їх проведення, під час судових засідань підтвердили обставини за яких проводилися слідчі дії та їх показання узгоджуються з письмовими доказами, а саме з протоколами у матеріалах провадження, а також висновком, за яким нашарування люмінесцентних спеціальних хімічних речовин на купюрах, вилучених у засудженого, співпадають з ватними тампонами зі змивами рук останнього, протоколом особистого огляду засудженого, тощо.   
Тоді як показання його рідних в основу обвинувального вироку не покладалися, а тому не можуть прийматися до уваги твердження засудженого щодо цього.
Висновки експертних досліджень, на які покликається засуджений у касаційній скарзі, не можуть виключати їх доказову значимість лише з підстав їх виготовлення в короткі терміни.
В межах вимог кримінального процесуального закону засвідчено відмову засудженого від підпису, а саме свідками та особами, які проводили процесуальну дію.  
Що стосується твердження засудженого про недопустимість двічі притягувати особу до кримінальної відповідальності, оскільки вже було рішення суду, яким кримінальне провадження щодо обвинуваченням за частиною 2 статті 307 КК закривалося. Однак таке твердження засудженого не відповідає вимогам частини 3 статті 2 КК, так як таке рішення було скасовано судом касаційної інстанції.  
Зокрема, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2013 року, якою провадження за частиною 2 статті 307 КК закрито та засуджено ОСОБА_5 лише за частиною 2 статті 309 КК.
Мотивуючи свої висновки, суд касаційної інстанції визнав, що апеляційний суд, закриваючи кримінальне провадження за частиною 2 статті 307 КК, в ухвалі не вказав чому взяв до уваги докази захисту та не взяв до уваги докази сторони обвинувачення. А також касаційний суд ствердив, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які перебувають у дружніх та родинних стосунках із ОСОБА_5 та на даний час щодо них постановлені вироки за дачу неправдивих показань.
За наслідками повторної перевірки доказів у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції,  оцінивши докази у кримінальному провадженні, підтвердив вирок першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженого, про що навів вичерпні мотиви прийнятого ним рішення. 
Таким чином, у суду касаційної інстанції не має підстав стверджувати, що, як стверджує засуджений, у кримінальному провадженні бракує доказів для доведеності винуватості, або ж не всі обставини встановлені у кримінальному провадженні для доведеності винуватості засудженого, докази у ньому не відповідають дійсності, тощо.
Що стосується тверджень про відсутність дозволу на прослуховування телефону, то вони є неспроможними, оскільки в основу судових рішень такі дані також не покладалися та ними не обґрунтовувалося обвинувачення.
Крім того, засуджений не підтвердив свої твердження щодо проведення ОСОБА_15 виховних робіт щодо службових осіб, щодо яких ухвалювалася постанова про закриття кримінального провадження, а також того, що ОСОБА_14 повинен був затверджувати постанову про проведення 14 листопада 2012 року оперативної закупки.  Вказане унеможливлює перевірку касаційним судом таких обставин. Вказане стосується і його тверджень про перебування свідків між собою у родинних та дружніх стосунках.
Під час перевірки показань свідків у суду апеляційної інстанції не встановлено неузгодженості між ними або суперечностей в повідомлених обставинах. В той час як засуджений вважає навпаки їх такими, що містять суперечності, але не наведено в чому вони мали прояв.
Не наведено засудженим і того як само здійснено провокацію злочину.
Таким чином колегія суддів визнає доводи засудженого надуманими, а тому вони визнаються необґрунтованими.
У зв`язку з наведеним висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості засудженого є законними і обґрунтованими. 
Доводи засудженого щодо необхідності зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі частини 5 статті 72 КК з 14 листопада 2012 року по 08 листопада 2013 року є спроможними з огляду на висновок Великої палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року №13-31кс18.
У таких висновках Великої Палати Верховного Суду зазначено яким чином підлягає застосуванню частина 5 статті 72 КК.
Зокрема, положення частини 5 статті 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у частини 1 статті 72 КК, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні частини 2 статті 4 КК. 
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні частини 1 статті 5 КК). 
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до частини 2 статті 5 КК не допускається.
Як убачається з касаційної скарги, а саме доповнень до неї, засуджений просить застосувати частину 5 статті 72 КК з 14 листопада 2012 року по 08 листопада 2013 року.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що засудженому вироком районного суду від 17 травня 2013 року призначено покарання за частиною 2 статті 307 КК – 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за частиною 2 статті 309 КК – 2 роки 6 місяців позбавлення волі, а із застосуванням частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалено обчислювати строк покарання з 14 листопада 2012 року. 
Ухвалою Апеляційного суду від 8 листопада 2013 року кримінальне провадження за частиною 2 статті 307 КК закрито та ОСОБА_5 вважався засудженим за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. 
Така ухвала апеляційного суду скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2014 року ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської  області від 17 травня 2013 року та зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2013 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». ОСОБА_5 негайно звільнений з-під варти (т.4 а.п.124-125, 126-128). 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року змінено вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року. Постановлено до зарахування ОСОБА_5 в строк покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі, призначені йому за вказаним вироком міськрайонного суду за частиною 2 статті 309 КК та за статтею 70 КК за сукупністю злочинів. Постановлено строк покарання обчислювати з 27 липня 2017 року. У решті вирок суду залишено без зміни.
Відповідно до протоколу ОСОБА_5 затриманий 27 липня 2017 року               (т.3 а.п. 285-286). 
З урахуванням статей 4, 5 КК щодо зворотної дії Закону 838-VIII від 26 листопада 2015 року, а саме частини 5 статті 72 КК, у часі у бік покращення становища особи, ОСОБА_5 підлягає до зарахуванню строк попереднього його ув`язнення з 14 листопада 2012 року по 08 листопада 2013 року у строк його покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже касаційна скарга засудженого підлягає до часткового задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3             розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 змінити.
На підставі частини 5 статті 72 КК  ОСОБА_5 у строк покарання зарахувати строк його перебування під вартою з 14 листопада 2012 року по 08 листопада 2013 рік із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                          ОСОБА_2                      ОСОБА_3