П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
21 листопада 2018 року
м. Київ
 
Справа № 766/11611/17
Провадження № 11-1015апп18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю. 
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (далі - Управління) на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року (суддя Дорошинська В. Е.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року (судді Романішин В. Л., Запорожан Д. В., Шляхтицький О. І.) у справі № 766/11611/17 за позовом Управління до ОСОБА_4 про відшкодування надміру виплаченої пенсії та 
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року Управління звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування надміру виплаченої пенсії в сумі 2 тис. 694 грн.
Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 26 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Не погодившись із постановленими судовими рішеннями, Управління подало касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що оскільки в цій справі відповідачем є пенсіонер, а спір стосується надміру отриманих пенсійних виплат, то така справа в силу приписів пункту 4 частини першої статті 18 КАС України (в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. У зв'язку з викладеним позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 04 грудня 2017 року відкрив касаційне провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року касаційну скаргу Управління передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 серпня 2018 року справу передав до Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС України.
Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надіслав.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що на обліку в Управлінні перебувала ОСОБА_5, яка отримувала пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на утриманця ОСОБА_4
03 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Управління із заявою про переведення пенсії у зв'язку із втратою годувальника на своє ім'я, оскільки він навчається у Державному навчальному закладі «Херсонський професійний суднобудівний ліцей» на денній формі навчання, термін навчання з 01 вересня 2013 року по 27 червня 2016 року. 
У вересні 2015 року ОСОБА_4 надав до Управління довідку навчального закладу від 21 вересня 2015 року № 606-к, якою підтверджувався факт навчання відповідача у вказаному навчальному закладі.
На підставі довідки Херсонського політехнічного коледжу Одеського національного політехнічного університету від 07 вересня 2016 року № 504/16 про навчання ОСОБА_4 на третьому курсі денного відділення з терміном закінчення коледжу 30 червня 2018 року Управлінням було продовжено виплату пенсії відповідачу у зв'язку із втратою годувальника.
09 березня 2017 року до Управління надійшла уточнююча довідка Херсонського політехнічного коледжу Одеського національного політехнічного університету від 03 березня 2017 року № 01-8/77 про відрахування ОСОБА_4 з навчального закладу за власним бажанням з 03 січня 2017 року. 
Унаслідок неповідомлення відповідачем Управління про його відрахування з навчального закладу виникла переплата пенсії у зв'язку із втратою годувальника в сумі 2 тис. 694 грн. 
Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позовні вимоги про відшкодування надміру виплаченої пенсії пов'язані з правомірністю набуття ОСОБА_4 права власності на цю пенсію, що свідчить про цивільно-правовий характер спору та унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтуваними ці висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України(тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 5 частини другої статті 17 КАС Українивизначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. 
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Спір у справі, що розглядається, не є публічно-правовим, оскільки стосується правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на грошові кошти, отримані ним як пенсію у зв'язку із втратою годувальника, тобто цивільного права, а тому цей спір з урахуванням його суб'єктного складу повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Аналогічний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня та від 08 травня 2018 року (справи № 824/973/16-а (провадження № 11-200апп18) та № 753/7317/15 (провадження № 11-238апп18) відповідно).
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За нормами частини третьої статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишити без задоволення.
2. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач   О. С. Золотніков 
 
Судді:                             Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
 
                                      С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
 
                                      В. В. Британчук Л. І. Рогач
 
                                      Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
 
                                      В. І. Данішевська   О. М. Ситнік
 
                                      О. Р. Кібенко О. С. Ткачук
 
                                      В. С. Князєв   В. Ю. Уркевич
 
                                      Л. М. Лобойко