ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №826/8837/17
адміністративне провадження №К/9901/48524/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «НДІ мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури Оксани Василівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА», громадянка Туреччини Доган Рабіє про визнання протиправним та скасування рішень за касаційною скаргою Державного підприємства «НДІ мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Келеберди В.І. від 29 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кучми А.Ю., Аліменка В.О., Безименної Н.В. від 21 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року Державне підприємство «НДІ мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України (далі - ДП «НДІ мікроприладів», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В., Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В. (далі - Державний реєстратор, відповідач), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА» (далі - ТОВ «АТА», третя особа), громадянка Туреччини Доган Рабіє (громадянка Туреччини, третя особа), у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комарницької О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 31755392 від 06 жовтня 2016 року та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності за номером 16788239 про реєстрацію права приватної власності ТОВ «АТА» на нежилі приміщення - групу приміщень № 2/11 (в літ. А9), загальною площею 3386,8 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, реєстраційний номер нерухомого майна 1048607180000; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Майдибури О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33812499 від 10 лютого 2017 року та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності за номером 18964929, згідно якого виробничі приміщення - група приміщень № 2/11 (в літ. А9), загальною площею 3386,8 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, реєстраційний номер нерухомого майна 1048607180000, належать Доган Рабіє на підставі договору купівлі-продажу виробничих приміщень, серія та номер: 774, виданий 10 лютого 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державна реєстрація вказаних приміщень є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки документи, що посвідчували право власності ТОВ «АТА» на майно до реконструкції, містять розбіжності щодо адреси. На думку позивача, ТОВ «АТА» незаконно захоплені приміщення, оскільки фактично відсутня технічна можливість об'єднання нерухомого майна та його використання як об'єкта цивільних відносин. 
Крім того, позивач вважає дії державних реєстраторів протиправними, оскільки ними не було витребувано довідку із Київського міського БТІ про права ТОВ «АТА», зареєстровані до 2013 року, оскільки довідка про підтвердження поштової адреси є неналежним доказом для підтвердження поштової адреси. На переконання позивача, із часу придбання приміщень ТОВ «АТА» блокує центральний вхід до лабораторного корпусу Інституту мікроприладів - групу приміщень № 1, яка проектувалась та будувалась разом з корпусом як місце загального користування - прохідна.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав доказів, які б спростовували комплектність та відповідність чинному законодавству наданих державному реєстратору документів для реєстрації права власності за ТОВ «АТА», а також доказів визнання недійсними вказаних вище договорів в установленому законом порядку.
Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що докази, які б вказували на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, у тому числі доказів невідповідності поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або, що подані документи не дають змоги встановити набуття права власності, або докази наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на спірне нерухоме майно та їх обтяженнями, відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ДП «НДІ мікроприладів» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 20 квітня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 826/8837/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що згідно з рішенням нотаріуса Комарницької О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31755392 від 06 жовтня 2016 року, зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна: нежилі приміщення групу приміщень № 2/11 (в літ. А9), загальною площею 3 386,8 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, реєстраційний номер нерухомого майна: 1048607180000, за ТОВ «АТА».
Підставою для прийняття вказаного рішення стали такі документи: довідка про підтвердження поштової адреси, серія та номер: 12116/0/062/27-14, видана 18 грудня 2014 року, видавник: виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація Департамент містобудування та архітектури; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 14 червня 2016 року, видавник ТОВ «Бюро технічної інвентаризації»; договір купівлі-продажу, нерухомого майна, серія та номер: 7387, виданий 10 серпня 2007 року, видавник: Каплун Ю.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; договір купівлі-продажу, нерухомого майна, серія та номер: 4204, виданий 29 листопада 2013 року, видавник: Войтовський B.C. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Декларація про початок виконання будівельних робіт, серія та номер: КВ083161620427, видана 10 червня 2016 року, видавник: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві; договір про поділ нерухомого майна, серія та номер: 6248, виданий 26 грудня 2006 року, видавник: Черенцев В.В., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу; рішення іменем України, серія та номер: 910/7523/15-г від 27 травня 2015 року, видавник: Господарський суд міста Києва; декларація про готовність об'єкта до експлуатації який належить до І-ІІІ категорії складності, серія та номер: KB 1431625303 12, видана 09 вересня 2016 року, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві.
Відповідно до рішення нотаріуса Майдибури О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33812499 від 10 лютого 2017 року зареєстровано право приватної власності на об'єкт нерухомого майна: нежилі приміщення групу приміщень № 2/11 (в літ. А9), загальною площею 3386,8 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, реєстраційний номер нерухомого майна: 1048607180000, за громадянкою Туреччини Доган Рабіє.
Підставою для прийняття такого рішення стали такі документи: договір купівлі-продажу виробничих приміщень, серія та номер: 774, виданий 10 лютого 2017 року, видавник: приватний нотаріус Майдибура Оксана Василівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що у поданих для здійснення державної реєстрації документах містяться розбіжності щодо адреси знаходження нерухомого майна. Крім того, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при дослідженні технічного паспорта надали неправильну юридичну оцінку тій обставині, що між приміщеннями, які належать ТОВ «АТА» та які були об'єднанні у групу приміщень № 2/11 (в літ. А9) знаходиться група приміщень №№ 7, 8, 9, 10 першого поверху та групи приміщень № № 15, 16 антресолі першого поверху, які зареєстровані за позивачем. Також, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій помилково прийняли у якості належного та допустимого доказу на підтвердження поштової адреси об'єктів нерухомого майна довідку про підтвердження поштової адреси, серія та номер: 12116/0/062/27-14, видану 18 грудня 2014 року Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради.
Від ТОВ «АТА» надійшов відзив на касаційну скаргу ДП «НДІ мікроприладів», у якому вказується на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у державних реєстраторів підстав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для відмови у прийнятті спірних рішень про здійснення державної реєстрації нерухомого майна.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2017 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року відповідають не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне. 
Вирішуючи спір у цій справі по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що такий спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Однак, колегія судді вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне. 
За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на групу технічних приміщень за ТОВ «АТА», з тих підстав, що документи, що посвідчували право власності ТОВ «АТА» на майно містять розбіжності щодо адреси, а також те, що ТОВ «АТА» незаконно захоплені приміщення, оскільки фактично відсутня технічна можливість об'єднання нерухомого майна та його використання як об'єкта цивільних відносин. Відтак, у даній справі фактично оскаржується правомірність набуття та порядок реалізації ТОВ «АТА» права власності на групу технічних приміщень, у зв'язку з чим, на думку позивача, порушується його право на користування відповідним майном, тобто існує спір між двома суб'єктами господарської діяльності щодо права на нерухоме майно (групу технічних приміщень).
Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією права власності суб'єктом господарської діяльності, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до частини першої статті 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.
Частиною четвертою статті 147 ГК України передбачено, що право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу, у числі яких, зокрема, визначено: 
визнання наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;
припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Отже, оскільки спірні правовідносини фактично виникли між ДП «НДІ мікроприладів» та ТОВ «АТА» стосовно речового права на нежилі приміщення групи № 2/11 (в літ. А9) за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 1-3, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.
За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.
У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить спір щодо речового права між двома суб'єктами господарської діяльності на групу технічних приміщень, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.
Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.
Основна ідея/мета системи адміністративних судів полягає у тому щоб захистити «малу людину» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб'єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
Саме для цього в адміністративних судах передбачено низку винятків для позивачів (суб`єкта приватного права): встановлено можливість використовувати не адвоката як представника в суді у спорах щодо захисту соціальних прав, малозначних спорах тощо (частина п`ята статті 131-2 Конституції України); визначено незначний розмір судового збору, що рахується, як правило, не від предмету/ціни позову, а у фіксованому розмірі, а саме, 0,4 або 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»); закріплено принцип, який лише частково узгоджується з принципом рівності сторін та передбачає покладення на одну із сторін - відповідача (суб`єкта владних повноважень) безумовний обов'язок доводити правомірність своїх дій, певним чином ставлячи позивача (суб`єкта приватного права) у привілейоване становище.
Це повною мірою відповідає конституційному принципу, згідно з яким людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Намагання сторін вирішити спір про речове право на об'єкти нерухомого майна, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.
Саме завдання Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») полягає у виправлені відповідних помилок.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ДП «НДІ мікроприладів» слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державного підприємства «НДІ мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Державного підприємства «НДІ мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури Оксани Василівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА», громадянка Туреччини Доган Рабіє про визнання протиправним та скасування рішень закрити.
Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  М.І. Гриців
                                                                                                     Н.В. Коваленко