Постанова                                            
Іменем  України
 
05 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 714/1075/15-ц
провадження № 61-19467св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулько Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2, 
відповідач - ОСОБА_3,
представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року у складі судді Костишин Н. Я. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. 
Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 21 серпня 2004 року по 22 січня 2013 року.
За час шлюбу вони на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належить на праві власності ОСОБА_3, розпочали самочинне будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.
Вважала, що вона має право на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані під час вказаного будівництва.
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, а саме: 2,83 куб. м основи під фундаментом;                                 38,94 куб. м бетону у фундаменті; 28,68 кв. м гідроізоляції фундаменту;                       95 куб. м керамблоку; 4,21 куб. м перемичок; 3,1 куб. м дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 куб. м бетону на перекриття; 1,4 куб. м дощок та балок перекриття; 3,4 куб. м крокв; 2 куб. м балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; 7 вікон металопластикових 1,6 х 1,5 (м); 2 вікна металопластикових 1,2х0,75 (м);                          1 вікно металопластикове 0,5 х 1,50 (м); 1 вікно металопластикове                             1,10 х 0,60 (м); 1 вікно металопластикове 1,20 х 1,10 (м);  металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням; металеві двері вхідні                 1,25 х 2,30 (м); металеві двері вхідні 0,90 х 2,15 (м); 8,99 куб. м гравію;                               18 куб. м бетону; 151,9 кв. м стяжки цементної; 301 м пог. труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м пог. труби гофровані для електрики; 600 м пог. проводу одножильного мідного 0,25 кв. мм; 35 штепсельних розеток;                              16 вимикачів; 6,35 куб. м пінопласту 35 кг/1 куб. м; 176,4 м пог. труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 32 мм; 3,96 куб. м розчину для штукатурки; 8 радіаторів стальних 1,2 х 0,5 (м); 3 радіатори стальних 0,6 х 0,5 (м); 2 шафи з ввідно-розподільними пристроями; лічильник 3-фазний; 7 кілець колодязних, загальною вартістю станом на 18 листопада 2015 року 239 601 грн 50 коп.
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за період спільного життя у шлюбі вони з ОСОБА_1 набули спільне майно, а саме бетономішалку, цифровий фотоапарат, музикальний центр, пральну машину автомат, кольоровий телевізор «LG», спальний набір, кухонний набір, пральну машину, 
4 кофейних сервізи, набір з 6 каструль, газову настільну плиту, фритюрницю, соковижималку, блендер, набір каструль, дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет, комп'ютер-ноутбук «НР». Також за час шлюбу заробили 25 000 євро, частина яких було вкладено в будівельні та оздоблювані роботи незакінченого житлового будинку по АДРЕСА_1. У 2005 - 2007 роках вказаний вище житловий будинок будувався за рахунок коштів батьків ОСОБА_3 Грошові кошти в сумі 18 500 євро, які надані батьками ОСОБА_3 повинні бути враховані про вирішення цього спору, як боргове зобов'язання обох сторін подружжя при поділі їх майна. Також підлягають поділу кошти в сумі 13 070 євро та 800 гривень, які були зароблені подружжям під час перебування за кордоном та не були ними витрачені.
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив у рахунок поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ним та виділити йому у рахунок його 1/2 частини рухомого майна: бетономішалку вартістю 1 900 грн, цифровий фотоапарат вартістю 
2 500 грн, музикальний центр вартістю 1 тис. грн, пральну машину-автомат вартістю 5 тис. грн, кольоровий телевізор «LG» вартістю 5 тис. грн, а всього майна на суму 15 400 грн; визнати за ОСОБА_1 та виділити їй у рахунок її                         1/2 частини рухоме майно, а саме: спальний набір вартістю 1 500 грн, кухонний набір вартістю 1 тис. грн, пральну машину вартістю 800 грн, 4 кавових сервізи загальною вартістю 2 тис. грн, набір із 6 каструль вартістю 600 грн, газову настільну плиту вартістю 500 грн, фритюрницю вартістю 300 грн, соковижималку вартістю 600 грн, блендер вартістю 3 500 грн, набір каструль вартістю 1 тис. грн, дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет загальною вартістю 8 тис. грн, комп'ютер - ноутбук «НР» вартістю 8 тис. грн, а всього майна на суму 27 800 грн; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у рахунок його 1/2 частки у спільних грошових коштах 182 792 грн 75 коп.; покласти обов'язок солідарного боржника на ОСОБА_1 за борговим зобов'язанням від 23 жовтня 2008 року, як за новацією договору займу та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь половину вказаного боргу у розмірі 
258 168 грн.
Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали суду від 23 січня 2017 року про виправлення арифметичної помилки та описки, первісний позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
майно - будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами у АДРЕСА_1, а саме: 2,83 куб. м основи під фундамент; 38,94 куб. м бетону у фундаменті; 28,68 кв. м гідроізоляції фундаменту; 95 куб. м керамблоку; 4,21 куб. м перемичок; 3,1 куб. м дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 куб. м бетону перекриття; 
1,4 куб. м дощок та балок перекриття; 3,4 куб. м крокв; 2 куб. м балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; 7 металопластикових вікон 
1,6 х 1,5 м; 2 металопластикових вікна 1,2 х 0,75 м; 1 металопластикове вікно 0,5 х 1,50 м; 1 металопластикове вікно 1,1 х 0,60 м; 1 металопластикове вікно 1,20 х 1,10 м; металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням; металеві вхідні двері 1,25 х 2,30 м;  металеві вхідні двері 0,90 х 2,15 м; 
8,99 куб. м гравію; 18 куб. м бетону; 151,9 кв. м стяжки цементної; 301 м погонних труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м погонний труби гофровані для електрики; 600 м погонних проводу одножильного мідного діаметром 
0,25 мм; 35 штепсельних розеток; 16 вимикачів; 6,35 куб. м пінопласту 
35кг/1 куб. м; 176,4 м погонних труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 
32 мм; 3,96 куб м розчину для штукатурки; 8 радіаторів стальних 1,2 х 0,5 (м); 
3 радіатори стальних 0,6 х 0,5 м; 2 шафи з ввідно-розподільними пристроями; 
1 лічильник 3-фазний; 7 кілець колодязних, а також спальний набір меблів вартістю 1 500 грн; кухонний набір меблів вартістю 1 тис. грн; пральну машину вартістю 800 грн; музичний центр вартістю 1 тис. грн; кольоровий телевізор «LG» вартістю 5 тис. грн; 4 кавових сервізи вартістю 2 тис. грн; 2 каструлі вартістю 200 грн; настільну газову плиту вартістю 500 грн; фритюрницю вартістю 300 грн; цифровий фотоапарат вартістю 2 500 грн; бетономішалку вартістю 1 900 грн.
Поділено спільно нажите в період шлюбу майно наступним чином: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами у АДРЕСА_1, загальною вартістю станом на 18 листопада 2015 року 239 601 грн 84 коп.; визнано право власності та залишено ОСОБА_3 бетономішалку вартістю 1 900 грн; цифровий фотоапарат вартістю 2 500 грн; музичний центр вартістю 1 тис. грн; кольоровий телевізор «LG» вартістю 5 тис. грн, а всього майна на загальну суму 10 400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 050 грн у рахунок компенсації вартості її частки в спільному майні.
У задоволенні іншої частини первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами за час шлюбу набуто будівельні матеріали та обладнання зазначені у позові загальною вартістю 495 903 грн 68 коп.
У порядку поділу спільного майна частини кожного із подружжя є рівними, при цьому суд виходив з того, що ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання 18 500 євро в інтересах сім'ї, які отримав від ОСОБА_7 за розпискою у позику. 
Вважав недоведеними доводи про те, що вся сума 18 500 євро була витрачена на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт з метою будівництва житлового будинку та про те, що до складу спільного майна подружжя входять 13 070 євро та 800 грн.
Також судом було враховано визнання ОСОБА_1 зустрічного позову в частині вимог поділу рухомого майна, а саме спального набору меблів, кухонного набору меблів, пральної машини, музикального центру, кольорового телевізора «LG», 4 кавових сервізи; 2 каструлі; настільної газової плити, фритюрниці, цифрового фотоапарата, бетономішалки.
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2017 року змінено рішення суду першої інстанції у частині поділу спільного рухомого майна подружжя.
Апеляційний суд вирішив виділити ОСОБА_1 цифровий фотоапарат вартістю 2 500 грн; ОСОБА_3 виділити фритюрницю вартістю 300 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 150 грн у рахунок компенсації вартості його частки у спільному майні.
У решті рішення залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що правильними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення коштів в сумі 182 792 грн та покладення обов'язку солідарного боржника на ОСОБА_1 за новаційним позиковим борговим зобов'язанням та стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі                          258 168 грн.
При цьому дійшов висновку про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що відповідно до правил статті 372 ЦК України спільне майно ділиться між співвласниками в натурі. Цифровим фотоапаратом користується 
ОСОБА_1 і він перебуває у її володінні, а тому в рахунок поділу спільного рухомого майна подружжя, з метою зменшення компенсації частки однієї із сторін цифровий фотоапарат, вартістю 2 500 грн виділив ОСОБА_1, а фритюрницю, вартістю 300 грн виділив ОСОБА_3
Оскільки загальна вартість рухомого майна, виділеного ОСОБА_3 є на 300 грн меншою від частки ОСОБА_1, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнув 150 грн в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні.
У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_5, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення, яким зазначені зустрічні позовні вимоги задовольнити та вирішити питання щодо судових витрат.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди вирішили питання про поділ не всього спільного майна подружжя, зокрема пральної машинки «Арістон» не врахували наявність спільного боргового зобов'язання перед ОСОБА_7, визначили судові витрати у справі поза межами максимально встановленого розміру при розгляді цієї категорії справ. 
У частині задоволення первісного позову рішення судів не оскаржуються, тому в силу положень статті 400 ЦПК України касаційним судом не переглядаються. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами встановлено, що 21 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серіїНОМЕР_1 від 21 серпня 2004 року (а.с. 6, т. 1).
Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 січня 
2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано               (а.с. 7, т. 1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час шлюбу було набуто будівельні матеріали та обладнання, зазначені у позовах., спальний набір меблів, кухонний набір меблів, пральну машину, музикальний центр, кольоровий телевізор «LG», 4 кофейних сервізи, 2 каструлі, настільну газову плиту, фритюрницю, цифровий фотоапарат, бетономішалку, всього на загальну суму 495 903 грн 68 коп.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною другою, четвертою статті 65 ЦК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Відповідно до статті 68 ЦК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої, третьої статті 
325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно із частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
З урахуванням встановлених у справi обставин, на пiдставi дослiджених доказiв, яким надано належну оцiнку, суди дійшли законного та обґрунтованого висновку про те, що майно, набуте ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 за час шлюбу підлягає поділу між ними в рівних частках.
При цьому правильно виходили з того, що ОСОБА_3 не надав належні та допустимі докази про те, що вся сума коштів отримана ним в борг від своєї матері ОСОБА_7 була використана в інтересах сім'ї, а також не довів того, що до складу спільного майна подружжя входять 13 070 євро та 800 грн, і що така сума коштів є у наявності в ОСОБА_1 та може бути поділена між сторонами. 
Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні справи суди помилково не взяли до уваги боргові зобов'язання ОСОБА_3 перед своєю матір'ю на суму 18 500 євро є необґрунтованими. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї, на підтвердження цих обставин ОСОБА_3 доказів суду не надав.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. 
В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. 
Відповідно до частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.
 
Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 
2016 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               Д. Д. Луспеник
Судді                                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                                        Б.І. Гулько
                                                                                                                        Є.В. Синельников
                                                                                                                        С.Ф. Хопта