ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року 
м. Київ
Справа №  916/4225/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, Л. В. Стратієнко, І. В. Ткач,
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018р.
у складі колегії суддів: В. М. Головей - головуючий, Н. М. Принцевська, Я. Ф. Савицький
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алді"
до державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
про стягнення 5 595 057,00 грн.
за участю представників учасників:
позивача:          Дідорчук І.І. - адвокат
відповідача: Бондарев Р.В. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алді" (далі - ТОВ "Алді", позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", змінено найменування на "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП "Іллічівський морський торговельний порт", відповідач, ДП "ІМТП", Порт) про стягнення 5  595  057,00    грн.

Позов обґрунтовано тим, що укладаючи договір про спільну діяльність від 17.04.2002р., на умовах, передбачених п. 4.8, 10.5, позивач очікував на набуття права часткової власності та на повернення грошових коштів, шляхом застосування відповідного викупу відповідачем частки в спільному майні, згідно з умовами договору від 17.04.2002р.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у ТОВ "Алді" відсутнє нерухоме майно, яке б знаходилося у спільній власності ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді" на підставі договору " 97-0 про спільну діяльність, та відсутнє належне  на праві власності ТОВ "Алді" нерухоме майно, яке знаходиться на території комплексу, та було створене на виконання умов вказаного договору.

Суд наголошує на тому, що умовами договору  сторонами передбачено певні наслідки припинення цього договору, а саме: викуп Портом у ТОВ "Алді" належного йому нерухомого майна.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2018р. у даній справі скасовано рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015р., прийнято нове рішення, яким позов задоволено, присуджено до стягнення з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на користь ТОВ "Алді" 5  595 057,00    грн.

Постановою Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі № 916/4225/15 скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2018р. Справу №916/4225/15 направлено на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Постанова мотивована тим, що внесене Портом майно у спільну діяльність не належало йому на праві власності, а належить на праві господарського відання, тому не має права заявляти про право на частку у майні, що передано Портом на підставах інших, ніж право власності, враховуючи приписи ч. 1 ст. 1134, ч. 2 ст.1141 ЦК України.

Після нового розгляду постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018р. скасовано рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. та прийнято нове рішення, яким позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 5  595  057,00    грн.

Постанова мотивована тим, що створене в процесі виконання договору нерухоме майно - митно-складський комплекс знаходився у спільній частковій власності ТОВ "Алді" та Порту. Станом на момент припинення договору, а саме на 17.07.2012р., свідоцтво про право власності відповідно на 272/625 частки та 353/625 частки митно-складського комплексу, які знаходились у спільній діяльності ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді", було дійсним, оскільки судове рішення про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 набрало законної сили лише 01.08.2013р. 

Суд вказує на те, що позивачем заявлено право на відшкодування вартості частки в спільному майні (що утворилось в результаті спільної діяльності), а не в майні, яке належало відповідачеві на праві господарського відання та було внесено відповідачем в якості внеску, за фактом внесення позивачем у рахунок спільної діяльності грошових коштів у розмірі 5 455 804,34 грн. та використання вказаної суми на цілі, визначені договором № 97-о від 17.04.2002р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вартість частки ТОВ "Алді" в спільному майні на момент подання позову була визначена на рівні залишкової вартості згідно з даними бухгалтерського обліку, та за розрахунками ТОВ "Алді" складала: 9 894 000,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. у справі № 5017/3800/2012, якою встановлено, що ТОВ "Алді" не має права претендувати на нерухоме майно, яке входить до складу спірного комплексу, захист своїх прав, у відповідності до умов договору, позивач може реалізувати лише шляхом відшкодування вартості його частки у спільній діяльності, розрахованої виходячи з положень п. 10.5 Договору. 

Так, відповідно до балансу ТОВ "Алді", як уповноваженої сторони спільної діяльності, залишкова вартість створеного за час дії договору спільного майна становила 9 894 000,00 грн., а внески сторін у спільну діяльність згідно з узгодженим сторонами розміром фактичних внесків, складали: Порт - 4 191 664 грн. (43,45 %); ТОВ "Алді" - 5 455 804,34 грн. (56,55 %).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною постановою, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018р. та залишити без змін рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015р.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 626, 627, 1134, 1141 Цивільного кодексу України, ст. 74 Господарського кодексу України, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач вказує на те, що у ТОВ "Алді" відсутнє нерухоме майно (відсутній будь-який запис у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відсутнє свідоцтво про право власності на нерухоме майно) для реалізації положень п. 4.8, 10.5 договору.

Відповідач посилаючись на п. 4.6, 4.8 договору, відповідно до яких майно сторін, яке використовується при здійсненні спільної діяльності, залишається власністю цих сторін протягом усього часу дії договору і відбивається в їхньому балансі, створене сторонами у процесі виконання цього договору нерухоме майно є спільною власністю сторін і відображається у їх балансі по вартості відповідної частки в спільному фінансуванні будівництва з умовою обов'язкового викупу Портом частки, що належить Товариству, вказує на те, що у ТОВ "Алді" відсутні будь-які відображення майна на власному балансі, які були внесені у спільну діяльність.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без задоволення касаційну скаргу відповідача, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Позивач вказує на те, що на правах співвласника майна, створеного в результаті спільної діяльності, ТОВ "Алді" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5 595 057,00 грн. в якості грошової компенсації належної ТОВ "Алді" частки у спільній діяльності на підставі положень п. 4.8, 10.5 договору та положень ст. 1134, абз. 2 ч. 2 ст. 1141 ЦК України.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

17 квітня 2002 року між ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (Порт), ДП "База матеріально-технічного забезпечення" (Підприємство) та ТОВ "Алді" (Товариство) укладено договір № 97-о про спільну діяльність (в редакції додаткових угод), відповідно до якого сторони договору здійснюють спільну діяльність зі створення та експлуатації Комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон України імпортних і транзитних вантажів, що вивозяться з Порту автотранспортом з виконанням при цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних для контрольних операцій, тимчасового зберігання затриманих вантажів та автотранспорту, експедиційного і агентського обслуговування вантажів та автотранспорту та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення.

Згідно з п. 1.2 договору реконструкція та створення Комплексу здійснюється на території складу №27 Порту, загальною площею 2,2606 га, у тому числі 5 760 кв.м. критої складської площі. 

Пунктом 2.1 договору встановлено, що керівництво спільною діяльністю покладається на Підприємство, Порт та Товариство, під загальним контролем Порту в особі його начальника, а також інших уповноважених на це посадових осіб. Організація, реєстрація спільної діяльності та ведення бухгалтерського та податкового обліку покладається на Товариство.

Відповідно до п.п. 3.1.1 договору Порт зобов'язується надати для здійснення спільної діяльності, обумовленої цим договором, споруди та прилеглу територію складу № 27 для реконструкції та використання Комплексу. Схема комплексу прив'язана до земельної ділянки та є невід"ємною часткою цього договору.

Пунктами 3.2.1, 3.2.3 договору передбачено, що у порядку внеску спільної діяльності Товариство зобов'язується розробити за власні кошти і погодити з портом, а також з відповідними державними організаціями  та органами місцевого самоврядування, у встановленому порядку техніко-економічне  обґрунтування і робочий проект реконструкції  комплексу з під'їзними автомобільними шляхами. Здійснити реконструкцію складу № 27 Порту за власні кошти з метою створення комплексу. Здійснити будівництво за власні кошти сполучених автомобільних шляхів на комплекс від узгоджених сторонами в окремому акті пунктів з'єднання шляхів.

З метою здійснення спільної діяльності, передбаченої цим договором Порт передає у спільну діяльність на весь термін дії договору територію та споруди портового складу №27, Товариство передає у спільну діяльність на весь термін дії договору своє майно та кошти. (п.п. 4.1, 4.4 договору).

У пункті 4.6 договору зазначено, що майно сторін, що використовується при здійсненні спільної діяльності, залишається власністю цих сторін протягом усього часу дії договору і відбивається в їхньому балансі в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.8 договору створене сторонами у процесі виконання цього договору нерухоме майно є спільною власністю сторін і відображається у їх балансі по вартості відповідної частки в спільному фінансуванні будівництва з умовою обов'язкового викупу Портом частки, що належить Товариству, після припинення дії договору.

Відповідно до п. 4.9. договору кошти, витрачені Портом і Товариством згідно з домовленостями на придбання рухомого майна чи будівництво об'єктів нерухомості, призначених для використання в спільній діяльності, формують та збільшують суму внеску кожного з них у спільну діяльність. Витрати кожної сторони на зазначені цілі повинні бути визнані іншою стороною, що підтверджується додатковою угодою, яка після взяття її на облік податковим органом є невід'ємною  частиною цього договору.

Умовами п. 10.5 договору передбачено, що при припиненні дії договору Порт викупає у Товариства та Підприємства належне йому нерухоме майно, яке знаходиться на території Комплексу, по вартості придбання цього майна за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу на час припинення дії договору. Рухоме майно сторін може бути викуплене Портом у разі потреби Порту у цьому майні. Вартість майна встановлюється за домовленістю сторін, але не може бути більшою ніж його вартість за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу. Викуп нерухомого майна повинен бути здійснений протягом трьох місяців з дати припинення дії договору. Викуп рухомого майна, яке потрібно Порту, повинен бути здійснений у такий же термін. 

У додатку № 1 до договору зазначено, що створений за рахунок капітальних вкладень Товариства Комплекс  на час дії договору про спільну діяльність  згідно вимог ст. 432 ЦК України набуває статусу спільної часткової власності. Право спільної часткової власності сторін на нерухоме майно Комплексу оформлюється у порядку передбаченому чинним законодавством України.

Додатковими угодами сторонами неодноразово змінювався розмір фактичних внесків сторін.
Як встановлено судами попередніх інстанцій 28.03.2007р. митно-складський комплекс на території ДП "Іллічівський морський торговельний порт" по вул.    Транспортній, 8 в м. Іллічівську, введений в експлуатацію, що підтверджується актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 28.03.2007р., затвердженим рішенням виконкому Іллічівської міськради № 369 від 29.03.2007р. та зареєстрованим Інспекцією архітектурно - будівельного контролю м.    Іллічівська за № 346 від 29.03.2007р.

На підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 29.01.2009р. № 119 "Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ "Алді" свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, які знаходяться у спільній діяльності ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді", виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 06.02.2009р. видано свідоцтво № 34901 про право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу, яким посвідчено, що державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України належить 272/625 частки та відповідно ТОВ "Алді" належить 353/625 частки в нерухомому майні на праві спільної часткової власності.

10 лютого 2009 року право власності вказаних осіб на об'єкт нерухомості - будівлі та споруди митно-складського комплексу зареєстровано Комунальним підприємством "Іллічівське міське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим №810 з визначенням розміру фактичних внесків сторін у грошовому вигляді: внесок ДП "Іллічівський морський торговельний порт" - 4  191  664,00  грн., внесок ТОВ "Алді" - 5  455  804,34 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 03.08.2010р. до договору про спільну діяльність сторони встановили, що станом на дату укладання цієї угоди узгоджений розмір фактичних внесків сторін у грошовому вигляді становить: Порт - 4 173 093,00 грн., Товариство - 5 455 804,34 грн.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012р. у справі № 11/17-5110-2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від  17.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2012р., розірвано договір № 97-о від 17.04.2002р. про спільну діяльність, укладений між ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді".

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.06.2013р. у справі №916/1108/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2013р., визнано недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 "Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ "Алді" свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м.  Іллічівськ, вул.    Транспортна, 30, які знаходяться у спільній діяльності ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді". 

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. у справі № 5017/3800/2012, якою залишено без змін рішення  господарського суду Одеської області від 22.06.2015р. у справі № 5017/3800/2012, відмовлено ТОВ "Алді"  у задоволенні позовних вимог про виділення в натурі частини об`єкту нерухомості, про визнання права власності на нерухоме майно та про припинення права спільної сумісної власності на нерухоме майно, оскільки ТОВ "Алді" не має права претендувати на нерухоме майно, яке входить до складу спірного комплексу, захист своїх прав, у відповідності до умов договору, позивач може реалізувати лише шляхом відшкодування вартості його частки у спільній діяльності, розрахованої виходячи з положень п. 10.5 договору.

У жовтні 2012 року ТОВ "Алді" звернулося до ДП "Іллічівський морський торговельний порт" з листом від 24.10.2012р., в якому просило повідомити підстави та причини, за якими останній одноособово безоплатно використовує майно, що є спільною частковою власністю, а також про наміри здійснити викуп належного ТОВ "Алді" нерухомого майна.

Позивач вважає, що залишкова вартість створеного за час дії договору спільного майна становить 9  894  000,00 грн., враховуючи фактичні внески сторін у спільну діяльність, його частка у спільному майні складає 56,55%, а частка Порту - 43,45%.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо Цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1130  ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. 

Частиною 1 ст. 1131 ЦК України передбачено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. 

Статтею 1133 ЦК України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

У частині 1 ст. 1134 ЦК України зазначено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1, 2 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012р. у справі № 11/17-5110-2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від  17.07.2012р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2012р., розірвано договір № 97-о від 17.04.2002р. про спільну діяльність, укладений між ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді".

Судові рішення ґрунтуються на нормах положень ст. 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. 

Судами у вказаній справі встановлено порушення ТОВ "Алді" договірних зобов'язань.

За правилами ч. 2 ст. 1141 ЦК України у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору №97-0 про спільну діяльність від 07.04.2002р. передбачили в договорі наслідки припинення дії договору.

Так, відповідно до п. 10.5 договору передбачено, що при припиненні дії договору Порт викупає у Товариства належне йому нерухоме майно, яке знаходиться на території Комплексу, по вартості придбання цього майна за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу на час припинення дії договору. Рухоме майно сторін може бути викуплене Портом у разі потреби Порту у цьому майні. Вартість майна встановлюється за домовленістю сторін, але не може бути більшою ніж його вартість за даними бухгалтерського обліку з урахуванням фактичного зносу. Викуп нерухомого майна повинен бути здійснений протягом трьох місяців з дати припинення дії договору. Викуп рухомого майна, яке потрібно Порту, повинен бути здійснений у такий же термін. 

У пункті 4.6 договору зазначено, що майно сторін, що використовується при здійсненні спільної діяльності, залишається власністю цих сторін протягом усього часу дії договору і відбивається в їхньому балансі в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.8 договору створене сторонами у процесі виконання цього договору нерухоме майно є спільною власністю сторін і відображається у їх балансі по вартості відповідної частки в спільному фінансуванні будівництва з умовою обов'язкового викупу Портом частки, що належить Товариству, після припинення дії договору.

Таким чином умовами договору встановлено, що у разі припинення дії договору сторони передбачили лише викуп Портом у позивача належного йому нерухомого майна. 

Крім того, внесене Портом майно у спільну діяльність не належало йому на праві власності, а належить на праві господарського відання.

Відповідно до Статуту Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", Порт є державним унітарним транспортним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України; майно Порту становлять оборотні та необоротні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Порту (пункт 4.1 Статуту); майно Порту є державною власністю і належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Порт володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству, актам Уповноваженого органу управління та цьому Статуту (п. 4.2 Статуту).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Крім того, відповідно до п. 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007р., № 803 "Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності", відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу (далі - згода) відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами (далі - суб'єкт управління). Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб'єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Тобто, відчуження нерухомого майна державним комерційним підприємством можливе лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, та за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Відповідні згода Міністерства інфраструктури України та додаткове погодження Фонду державного майна України на визнання за ТОВ "Алді" спільної часткової власності на державне нерухоме майно у вигляді реконструйованого складу № 27 Порту - в матеріалах справи відсутні.

Таким чином позивач не має права заявляти про право на частку у майні, що передано Портом на підставах інших, ніж право власності.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача посилається на баланс ТОВ "Алді", відповідно до якого залишкова вартість створеного за час дії договору спільного майна становить  9 894 000,00 грн., враховуючи фактичні внески сторін у спільну діяльність, частка позивача у спільному майні складає 56,55%

Апеляційний господарський суд зазначає, що вартість частки ТОВ "Алді" в спільному майні на момент подання позову була визначена на рівні залишкової вартості згідно з даними бухгалтерського обліку, та за розрахунками ТОВ "Алді" складала: 9 894  000,00 грн. х 56,55% = 5 595  057,00 грн.

Вказана вартість частки та відсотковий вираз фактичного внеску позивача визначений судовою експертизою, однак  Верховний Суд у своїй постанові від 13.06.2018р. вказав на те, що приймаючи висновок експертизи в якості належного доказу на підтвердження вартості частки Товариства у спільному майні, суд апеляційної інстанції не надав оцінку тому, що судова експертиза була здійснена на підставі балансу спільної діяльності і не врахував вимоги ч. 1 ст. 1134 ЦК України, що до спільної часткової власності може належати лише майно, яке внесене учасниками, яким вони володіють на праві власності. Однак, внесене Портом майно у спільну діяльність не належало йому на праві власності, а належить йому на праві господарського відання.

Як зазначено вище, позивач не має права заявляти про право на частку у майні, що передано Портом на підставах інших, ніж право власності.

Крім того, частиною 1 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Додатковою угодою  4 від 03.11.2002р. до договору про спільну діяльність сторонами передбачено, що фактичні внески складають: внесок Порту - 55,1%, ТОВ "Алді" - 44,9%.

Відповідно до п. 10.2 договору даний договір може бути доповнений і змінений за згодою сторін з оформленням доповнення до договору, що буде невід"ємною частиною цього договору.

Сторонами не надано доказів укладання додаткових угод щодо зміни відсоткового виразу внеску сторін, а саме у розмірі 56,55 %.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що станом на момент припинення договору, а саме на 17.07.2012р., свідоцтво про право власності відповідно на 272/625 частки та 353/625 частки митно-складського комплексу, які знаходяться у спільній діяльності ДП " Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді", було дійсним, оскільки судове рішення про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 набрало законної сили лише 01.08.2013р. Тому, на момент припинення договору у спільній частковій власності ДП "ІМТП" та ТОВ "Алді" знаходилось нерухоме майно. 
Однак, рішенням господарського суду Одеської області від 06.06.2013р. у справі №916/1108/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2013р., визнано недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 "Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ "Алді" свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м.  Іллічівськ, вул.    Транспортна, 30, які знаходяться у спільній діяльності ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "Алді". 

Судові рішення мотивовані невідповідністю рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 вимогам чинного законодавства та порушенням права Міністерства транспорту та зв'язку України, як уповноваженого органу управління майном, закріпленого за ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на праві господарського відання, щодо реалізації прав держави як власника  майна, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням майном.

Тобто, факт невідповідності вказаного рішення комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 нормам чинного законодавства та неправомірна передача державного майна у спільну власність підтверджено рішенням суду.

Верховний Суд не погоджується з висновками апеляційного господарського суду щодо чинності рішення комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009р. № 119 на момент припинення дії договору, оскільки вказане рішення є недійсним з моменту його прийняття.

Оскільки відсутнє належне ТОВ "Алді" нерухоме майно, яке знаходиться на території комплексу, та є у спільній власності, яке відповідно до п. 10.5 договору Порт зобов'язаний викупити, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правомірними.

Таким чином судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням матеріального та процесуального права, яке неправомірно скасоване судом апеляційної інстанції.

7. Висновки суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно зі ст. 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про скасування рішення господарського суду неправомірним.

Враховуючи викладене, аргументи касаційної скарги знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції, тому скарга підлягає задоволенню.

8. Судові витрати

Зважаючи на те, що Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу відповідача, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018р. у справі №916/4225/15  скасувати.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015р. у справі №916/4225/15  залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алді" (68001, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 30, ЄДРПОУ 30504197) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ЄДРПОУ 01125672) 167 851,72 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області  видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          Л. В. Стратієнко

Суддя                    І. В. Ткач