Постанова
Іменем України
 
10 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 128/2057/17
 
провадження № 61-896св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_2,
представник відповідача - ОСОБА_3, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області, у складі судді Шевчук Л. П., від 31 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Сала Т. Б., від 08 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 28 вересня           2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30 червня 2017 року становить 45 772, 67 грн    і складається з:  3 796, 88 грн - заборгованість за кредитом, 36 030, 09 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 289, 86 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 2 155, 84 грн - штраф (процентна складова). 
Посилаючись на зазначені обставини, банк просив суд стягнути із            ОСОБА_2 45 772, 67 грн кредитної заборгованості.
Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області                   від 31 серпня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 вересня 2011 року у розмірі                45 772, 67 грн. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність за порушення взятих на себе зобов'язань.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня          2017 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь банку                 3 289, 86 грн пені та комісії, 500, 00 грн штрафу (фіксована частина) та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд дійшов неправильного висновку щодо стягнення з боржника на користь банку штрафу (фіксована частина) у розмірі 500, 00 грн та пені й комісії у розмірі    3 289, 86 грн, оскільки не врахував, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не допускається, а також, що згідно положень статті 549 ЦК України штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
У грудні 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області   від 08 грудня 2017 року.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області              від 31 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області    від 08 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити                ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що місцевим та апеляційним судами повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, при вирішенні спору по суті не враховано, що умови кредитного договору про право банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемними.   Крім того, апеляційним судом не було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-116цс13                         від 06 листопада 2013 року, зокрема щодо обчислення та застосування строків позовної давності. 
12 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року справу за позовом           ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка подана представником             ОСОБА_3, на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами встановлено, що 28 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору станом на 30 червня 2017 року за розрахунком банку заборгованість за кредитом становила 45 772, 67 грн, з яких: 3 796, 88 грн - заборгованість за кредитом, 36 030, 09 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 289, 86 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 2 155, 84 грн - штраф (процентна складова).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 10 ЦПК України, 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Місцевим судом справу було розглянуто у заочному порядку.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2017 року було відкрито провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду на 31 серпня 2017 року         (а.с. 45), про що заявник був завчасно повідомлений (а.с. 48).
28 серпня 2017 року Вінницьким районним судом Вінницької області отримано клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю отримання правничої допомоги (а.с. 49).
31 серпня 2017 року Вінницьким районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення у справі.
За правилами пункту 2 частини першої статті 169 ЦПК України, 2004 року, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених               статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до правил частини четвертої статті 169 ЦПК України, 2004 року,    у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, 2004 року, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно частини першої статті 225 ЦПК України, 2004 року, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Залишаючи без задоволення клопотання заявника про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю отримання правничої допомоги, місцевий суд вказав на те, що воно не підписане заявником.
При цьому, місцевий суд ухвалив заочне рішення у справі, не вирішивши питання щодо постановлення ухвали про заочний розгляд справи.
Таким чином, у цій справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення заочного рішення.
18 вересня 2017 року ОСОБА_2 було подано заяву про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області                 від 31 серпня 2017 року, в якій заявник вказував зокрема про те, що його було позбавлено можливості на подання клопотання про застосування строків позовної давності, так як на його думку позов банком було подано з пропуском цих строків.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 жовтня      2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області                 від 31 серпня 2017 року. Разом з тим, в ухвалі суду першої інстанції не надано оцінки доводам заявника щодо пропуску позивачем строків позовної давності.
Апеляційний суд при перегляді справи вищевказаного не врахував, не перевірив обставини, за яких заявник не зміг реалізувати своє право подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до ухвалення судом заочного рішення та не врахував порушення місцевим судом порядку розгляду справи у заочному порядку.
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Оскільки вказані недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, розглянути по суті заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня      2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року скасувати.
Справу передати на новий розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді | О. В. Білоконь
| Б. І. Гулько
| Є. В. Синельников
| С. Ф. Хопта