Постанова
Іменем України
 
05 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 450/3197/16-ц
провадження № 61-1189св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,
відповідачі: відділ державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції, ОСОБА_1, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року у складі судді Добош Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»), про звільнення майна з-під арешту.
Позовну заяву мотивовано тим, що 01 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», укладено кредитний договір № А240097 про надання кредиту в розмірі 30 500 доларів США на строк до 30 листопада 2011 року.
На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 01 грудня 2006 року № А240097 між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави від 01 грудня 2006 року і здійснено реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна застави автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
 
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує. 01 грудня 2016 року на адресу ПАТ «Кредобанк» надійшов лист від ОСОБА_1, яким він повідомив банк про надання згоди на добровільну реалізацію переданого в заставу автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, у рахунок погашення боргу. 
 
На цей час на автомобіль накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О. А. 
 
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Кредобанк» просило зняти арешт із автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, переданого в заставу ПАТ «Кредобанк» на підставі договору застави транспортного засобу від 01 грудня 2006 року, який накладений: 
 
- постановою Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43005948, винесеною 22 квітня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Нагребецьким А. А.
 
- постановою Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44004291, винесеною 15 липня 2014 року;
 
- постановою Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 46550139, винесеною 18 лютого 2015 року державним виконавцем відділу Пустомитівського районного управління юстиції КваснікевичО. А. 
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» задоволено частково. 
 
Знято арешти із автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, накладені: 
 
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43005948, винесеною 22 квітня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Нагребецьким А. А.;
 
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44004291, винесеною 15 липня 2014 року державним виконавцем відділу Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О. А.;
 
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 46550139, винесеною 18 лютого 2015 року державним виконавцем відділу Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О. А. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обтяження, накладені постановами державних виконавців, значно пізніше від реєстрації обтяження згідно з договором застави від 01 грудня 2006 року і наявність цих обтяжень унеможливлює здійснення погашення заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за рахунок заставного майна, що свідчить про порушення права позивача як заставодержателя.
 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року  апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» залишено без задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що накладення арешту на належне ОСОБА_1 рухоме майно в частині накладення арешту на автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є у заставі ПАТ «Кредобанк», у межах інших виконавчих проваджень ВП № 4400429, 46550139, 43005948, порушує права позивача, оскільки саме позивач має переважне право звернення стягнення на спірний автомобіль перед іншими кредиторами, враховуючи те, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» договір застави був укладений 01 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 01 грудня 2006 року.
 
У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не надали належної оцінки тому, що на підставі статті 14 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту продовження запису про обтяження ПАТ «Кредобанк» у Державному реєстрі обстяжень рухомого майна після 2011 року. Крім того, відповідно до пункту 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Також у позовній заяві зазначено, що вартість предмета застави є меншою від суми заборгованості позичальника перед позивачем, проте докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», укладено кредитний договір № А240097 про надання кредиту в розмірі 30 500 доларів США на строк до 30 листопада 2011 року для здійснення часткової оплати: за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 6, 7).
 
З метою виконання зобов'язань за кредитним договором від 01 грудня 2006 року № А240097 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1, 01 грудня 2006 року укладено договір застави та проведено реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а саме: на автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 8-10).
 
Відповідно до пункту 8.7. договору застави від 01 грудня 2006 року цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та припиняється після повного виконання зобов'язання, забезпеченого цією заставою, що припиняє заставне право заставодержателя.
 
Згідно з витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12 грудня 2006 року № 10424876 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, об'єктом обтяження є автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, підстава обтяження - договір застави від 01 грудня 2006 року (а. с. 12).
 
Відповідно до пункту 6.1. договору застави від 01 грудня 2006 року право звернення стягнення на предмет застави виникає, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті та/або частковій несплаті у встановлені строки суми відсотків, комісій, неустойки.
 
Згідно з пунктом 7.2. договору застави від 01 грудня 2006 року сторони встановили такий порядок реалізації предмету застави: заставодержатель вправі самостійно продати предмет застави, заставодержатель вправі залишити за собою предмет застави шляхом укладення відповідної цивільно-правової угоди.
 
30 листопада 2011 року ПАТ «Кредобанк» відповідно до пункту 6.2. договору застави направив ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов'язань (а. с. 18).
 
01 грудня 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу ПАТ «Кредобанк» лист, яким повідомив банк про надання згоди на добровільну реалізацію заставного автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у рахунок погашення боргу за кредитним договором від 01 грудня 2006 року № А240097 (а. с. 19).
 
На рухоме майно Карп'юка В. Г. накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, зокрема, на підставі:
 
- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43005948, винесеної 22 квітня 2014 року заступником начальника ВДВС Пустомитівського районного управління юстиції Нагребецьким А. А., стягувач - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».
 
- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44004291, винесеної 15 липня 2014 року державним виконавцем відділу Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О. А., запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29 липня 2014 року № 14469218, стягувач - ПАТ «Кредобанк»;
 
- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 46550139, винесеної 18 лютого 2015 року державним виконавцем відділу Пустомитівського районного управління юстиції Кваснікевич О.А., запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06 липня 2015 року № 15414897, стягувач - ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку»;
 
За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Статтею 572 ЦК України і статтею 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року N 2654-XII «Про заставу» заставу визначено як один із способів забезпечення виконання зобов'язань, за яким кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
 
Частиною другою статті 577 ЦК України і статтею 15 Закону України «Про заставу» передбачено можливість реєстрації застави рухомого майна. Ця реєстрація здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
 
Стаття 16 Закону України «Про заставу»пов'язує право застави рухомого майна з моментом укладення договору застави, а в разі коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
 
Згідно із статтею 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
 
Відповідно до частини п'ятої статті 18 Закону України «Про заставу», якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. 
 
Виходячи зі змісту статей 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.
 
Згідно зі статтею 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувану відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
За приписами статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації обтяження рухомого майна встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. 
 
Згідно зі статтею 23 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
 
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_1, оголошення заборони на його відчуження, реєстрація обтяження на належне боржнику ОСОБА_1 рухоме майно на підставі постанов державних виконавців від 15 липня 2014 року ВП № 44004291, від 18 лютого 2015 року ВП № 46550139, від 22 квітня 2014 року ВП № 43005948, відбулися в часі значно пізніше від реєстрації обтяження за договором застави автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Pajero Sport 2.5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було укладено 01 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 умов саме кредитного договору від 01 грудня 2006 року № А240097. При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що цей кредитний договір боржником не виконується, внаслідок чого існує заборгованість.
 
Відповідно до статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
 
Згідно з роз'ясненнями пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за змістом частини четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
 
Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги про неналежний суб'єктний склад у справі.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» залишити без задоволення.
 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 О. В. Білоконь

                                                                                                            Б. І. Гулько 

                                                                                                            С. Ф. Хопта 

                                                                                                            Ю. В. Черняк