Постанова
Іменем України
 
09 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 341/855/15-ц
провадження № 61-1665св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,
третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс Банк»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Проскурніцького П. І., Ясеновенко Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - ПАТ КБ «ПравексБанк», про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, пені, інфляційних втрат, 3 % річних у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання, збитків та моральної шкоди.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 квітня 2014 року поблизу міста Бурштин, Івано-Франківської області мала місце ДТП з участю керованого ним автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1. У результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження.
 
Постановою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року його визнано винуватим у вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
19 липня 2013 року між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 763249-02-09-01.
 
ДТП, що мало місце, є страховим випадком. Про страховий випадок 13 квітня 2014 року повідомив відповідача телефоном. 14 квітня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою заявою. Вигодонабувачем за договором є третя особа ПАТ КБ «ПравексБанк». Однак, ПАТ КБ «ПравексБанк» відступлено позивачу право вимоги.
 
Згідно висновку оцінювача, вартість відновлювального ремонту становить 118 079,41 грн. За мінусом встановленої договором франшизи - 668,50 грн, страхове відшкодування становить 117 410,91 грн. Строк виконання обов'язку виплатити зазначену суму - 14 травня 2015 року. Однак, страхове відшкодування не виплачено.
 
Окрім цього, з часу строку виконання зобов'язання вартість відновлювального ремонту збільшилась та становить 171 660,50 грн, тому, різницю вартості ремонту - 53 581,09 грн слід вважати завданими йому збитками. Також, з огляду на неможливість провести відновлювальний, змушений був зберігати транспортний засіб на СТО - ПП ВКФ «В.С.К», якою виставлено рахунок за зберігання ТЗ в розмірі 19 825,08 грн, які слід вважати завданими збитками.
 
Позивач просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»: 117 410,91 грн страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу; 2 113,40 грн пені; 89 591,91 грн інфляційного збільшення; 8 096,53 трьох відсотків річних у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання; 1 590 грн витрат на проведення експертного дослідження; 73 406,17 грн збитків; 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 189 044,61 грн, з яких: 117 410,91 грн страхового відшкодування, 63 751,76 грн - інфляційних втрат, 6 185,79 грн - 3% річних у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, 1 590 грн - витрат на проведення експертного дослідження. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП, яке сталося за участю позивача є страховим випадком, а тому страхова компанія зобов'язана виплатити йому передбачене договором страхове відшкодування.
 
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» задоволено. Рішення Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року скасоване та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ДТП, яке сталося за участю позивача не є страховим випадком, оскільки позивач ОСОБА_2 13 квітня 2014 року допустив порушення пункту 14.6 Правил дорожнього руху і визнаний судом винним у скоєнні адміністративного проступку.
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не вчинив будь-яких дії, які передбачені пунктом 17.2. договору страхування. Позивач вказує, що порушив пункт 14.2. Правил дорожнього руху, що встановлено протоколом про адміністративне правопорушення, а не 14.6 «Правил дорожнього руху». У зв'язку із цим ДТП, яке сталося за участю позивача є страховим випадком.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У лютому 2017 року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО через представника Алендар Ю. І. надало заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки ДТП, яке сталося за участю позивача не є страховим випадком. Вказує, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки вигодонабувачем за договором є банк.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що позивач ОСОБА_2 13 квітня 2014 року о 19.00 год. на автодорозі Львів - Мукачеве, (км. 422+520 м), керуючи автомобілем РЕНО, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи маневр обгону виїхав на смугу зустрічного рух, не переконавшись, що вона вільна від транспортних засобів, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
 
Постановою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року, по факту вчиненого, його визнано винуватим у вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
19 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 763249-02-09-01.
 
Відповідно до пункту 1.2. договору добровільного страхування наземного транспорту № 763249-02-09-01 предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем РЕНО, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за договором є третя особа ПАТ КБ «ПравексБанк».
 
Про страховий випадок 13 квітня 2014 року позивач повідомив відповідача по телефону. 14 квітня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Листом від 25 вересня 2014 року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» повідомлено позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування з огляду на ненадання постанови суду по факту ДТП та виправленого висновку медичного огляду на стан сп'яніння. Зазначено, що у разі надання таких, розгляд питання щодо здійснення страхового відшкодування буде відновлено.
 
11 жовтня 2014 року ОСОБА_2 направлено зазначені документи і вони отримані ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» 16 жовтня 2014 року.
 
Листом ПАТ КБ «ПравексБанк» від 11 лютого 2015 року повідомлено ОСОБА_2 про відновлення ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» розгляд його заяви про виплату страхового відшкодування, та про те, що виникла необхідність проведення експертизи для визначення ступеня збитку (тотальна загибель чи пошкодження).
 
Згідно висновку оцінювача ОСОБА_4 від 25 лютого 2015 року, ринкова вартість автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 13 квітня 2014 року становить 197 445,79 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 118 079,41 грн (59,8 % ринкової вартості).
 
При частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зробив висновок, що ДТП, яке сталося за участю позивача є страховим випадком, а тому страхова компанія зобов'язана виплатити йому передбачене договором страхове відшкодування.
 
При скасуванні рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав, що ДТП, яке сталося за участю позивача не є страховим випадком, оскільки позивач ОСОБА_2 13 квітня 2014 року допустив порушення пункту 14.6 Правил дорожнього руху і визнаний судом винним у вчиненні адміністративного проступку.
 
Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
У постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 року у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.
 
У розділі 4 договору добровільного страхування наземного транспорту № 763249-02-09-01 міститься перелік страхових випадків, одним із яких, зокрема, є ДТП за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП - це водій застрахованого транспортного засобу.
 
У пункті 5.5 договору добровільного страхування наземного транспорту № 763249-02-09-01 передбачено страхове покриття, яке діє із застереженням «маневр», що передбачає чітке на неухильне дотримання вимог ПДР, що регламентують умови здійснення обгону. При недотриманні таких правил подія кваліфікується як «не страховий випадок».
 
У пункті 17.2. договору страхування конкретизовано випадки, які не є страховими, зокрема, у підпункті 14 зазначено, що не є страховим випадком ДТП з урахуванням умов договору страхування визначених як «застереження», а саме у разі страхування з застереженням «маневр» не є страховим випадком подія, яка відбулась внаслідок того, що страхувальник перевищив допустиму швидкість руху; порушив умови проїзду перехресть відповідно до розділу 16 ПДР, здійснив обгін у забороненому місці (відповідний дорожній знак або пункт 14.6 ПДР); виїхав на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено (подвійна/одинарна лінія розмітки або відповідний знак).
 
Аналіз постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року свідчить, що цим рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено будь-яких порушень ОСОБА_2, які передбачені у підпункті 17.2.14 договору страхування, а саме: перевищив допустиму швидкість руху; порушив умови проїзду перехресть відповідно до р.16 ПДР, здійснив обгін у забороненому місці (відповідний дорожній знак або п.14.6 ПДР); виїхав на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено (подвійна/одинарна лінія розмітки або відповідний знак).
 
За таких обставин неправильним є висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 допустив порушення пункту 14.6 Правил дорожнього руху, і ДТП, яке сталося за участю позивача не є страховим випадком.
 
Твердження ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки вигодонабувачем за договором є банк, колегія суддів відхиляє.
 
Згідно частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи.
 
Згідно з частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 листопада 2018 року у справі № 910/18954/17 зроблено висновок, що якщо вигодонабувач відмовився від права, наданого йому на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, тоді вигодонабувач буде третьою стороною у справі, якщо ж ні - належним позивачем має бути вигодонабувач.
 
Згідно частини третьої статті 12 ЦК України особа може відмовитися від свого майнового права.
 
Вигодонабувач ПАТ КБ «Правекс Банк» виразило свою волю і надіслало ОСОБА_2 листа № 4338/09-01-2 від 03 липня 2017 року, згідно якого не заперечувало, що позивачем у справі був ОСОБА_2, що свідчить про відмову банку як вигодонабувача від встановленого договором права на отримання страхових виплат.
 
Отже, оскільки банк як вигодонабувач відмовився від права на отримання страхових виплат права на отримання страхової виплати, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість звернення до страховика за отриманням відповідних коштів ОСОБА_2 За таких обставин відмова ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» у здійсненні ОСОБА_2 страхової виплати порушує умови договору страхування та призводить до порушення прав позивача.
 
Посилання суду першої інстанції на те, що ПАТ КБ «ПравексБанк» відступлено право вимоги позивачу є помилковим, проте згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року скасувати.
 
Рішення Галицького районного суду від 16 вересня 2016 року залишити в силі.
 
З моменту прийняття постанови апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                         Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
В. І. Крат
 
В. П. Курило