ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/4405/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Погребняк В.Я.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго"
відповідач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"
на постанову Київського апеляційного господарського суду 
від 15.08.2018 
у складі колегії суддів: Тарасенко К.В. (головуючий), Гончаров С.А., Куксов В.В.
та рішення Господарського суду міста Києва 
від 14.06.2018
у складі судді Гулевець О.В. 
у справі № 910/4405/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 41 634, 43 грн. 
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 17.10.2018 поштовим відправленням Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/4405/18 в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/4405/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018.
3. Ухвалою від 01.11.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" та ухвалив здійснити перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/4405/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
4. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
5. Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (далі - ПАТ "ДТЕК Західенерго", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця", відповідач) про стягнення вартості недостачі товару на суму 41 634,43 грн. 
5.1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно із залізничними накладними №50751056, №46694675, №50191170, №50188374, № 52880010, №41255134 на адресу позивача були відправлені вагони №56575152, №60620069, №66210469, №56016520, №61362224 з вантажем (вугілля кам'яне), вантажовідправником якого є ТОВ "ЦЗФ "Селидівська". Однак, відповідач належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим на станції Бурштин Львівської залізниці виявлена недостача вантажу у перелічених вагонах, про що складені комерційні акти №388103/144 від 01.06.2017, №388103/145 від 01.06.2017, №388103/146 від 01.06.2017, №450003/252 від 03.07.2017, №410006/367/435 від 16.11.2017, які підтверджують збитки, що за розрахунком позивача становлять 41 634, 43 грн.
Короткий зміст рішення першої інстанції
6. Рішенням від 14.06.2018 Господарський суд міста Києва, з посиланням на статті 36, 307, 314, 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 908, 909, 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункти 2, 31, 32, 105, 113, 114, 129, 134, 136 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць), Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 (далі - Правила складання актів), статтю 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила видачі вантажів), позов задоволено, стягнено з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ПАТ "ДТЕК Західенерго", вартість недостачі товару на суму 41 634, 43 грн. та судовий збір на суму 1 762 грн.
6.1. Місцевий суд встановив обставини відправлення вантажу ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" (вантажовідправник) на адресу ДТЕК "Бурштинська ТЕС" ПАТ "ДТЕК "Західенерго" (вантажоодержувача) зі станції відправлення Новогродівка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці у вагонах №56575152, №60620069, №66210469, №56016520, №61362224, дослідив залізничні накладні №50751056, №46694675, №50191170, №50188374, №52880010, №41255134, комерційні акти №450003/252 від 03.07.2017, №388103/144 від 01.06.2017, №388103/145 від 01.06.2017, №388103/146 від 01.06.2017, №410006/367/435 від 16.11.2017, довідки ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" про вартість вугілля, що перевозилось у зазначених вагонах, відповіді-відмови відповідача на претензії позивача: №МЮ-55/2017-1 від 27.10.2017, №МЮ-53/2017-1 від 27.10.2017, №МЮ-52/2017-1 від 27.10.2017. Також, судом встановлено, що у всіх долучених до справи вантажних накладних зазначено, що вантажовідправник передає ПАТ "ДТЕК Західенерго" право пред'явлення позовних вимог до ПАТ "Українська залізниця".
Встановивши зазначені обставини, місцевий суд дійшов висновку, що зазначені акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України, а тому визнані судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу. При цьому, відомостей щодо непридатності рухомого складу для перевезення вантажу зазначені комерційні акти не містять. Крім того, в матеріалах справи також наявні довідки ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", в яких визначено вартість вугілля, що перевозилось у вагонах №56575152, №60620069, №56016520, №66210469, №61362224. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що даний розрахунок арифметично правильний, а загальна сума збитків (вартості недостачі вантажу) становить 41 634, 43 грн.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
7. Постановою від 15.08.2018 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ПАТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" залишив без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 залишив без змін.
7.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявні в матеріалах справи комерційні акти №388103/144 від 01.06.2017, №388103/145 від 01.06.2017, №388103/146 від 01.06.2017, №450003/252 від 03.07.2017, №410006/367/435 від 16.11.2017 підтверджують недостачу вантажу у вагоні №66210469 - 2250 кг, у вагоні №56575152 - 2300 кг, у вагоні №60620069 - 2850 кг, у вагоні №56016520 - 4750 кг, у вагоні №61362224 - 7300 кг, зазначені акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнані судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній фактичній масі вантажу. Крім того, в комерційних актах №388103/144 від 01.06.2017, №388103/145 від 01.06.2017, №388103/146 від 01.06.2017, №450003/252 від 03.07.2017, №410006/367/435 від 16.11.2017 зазначено, що вагони технічно справні, відомостей щодо непридатності рухомого складу для перевезення вантажу та встановлення вантажовідправником непридатності вагонів до перевезення вантажу зазначені комерційні акти не містять. 
7.2. Судом встановлено згідно з комерційним актом №410006/367/435, який свідчить про недостачу у вагоні №56016520, про те, що щілина 3 люка праворуч за ходом між кришкою люка та поперечною балкою шириною 30 мм, довжиною 500 мм, закладена дошками та ганчір'ям. 
7.3. Судом спростовано посилання відповідача про пропуск строків позовної давності, апеляційний суд зазначив, що позивачу надавались відповіді на претензії про відшкодування збитків, внаслідок втрати вугілля у зазначених вагонах, якими претензії були відхилені. Прийнявши до уваги, що всі відповіді-відмови відповідача на претензії позивача: №МЮ-55/2017-1, №МЮ-53/2017-1, №МЮ-52/2017-1 датовані 27.10.2017, а позов здано поштовим відправленням 05.04.2018, суд дійшов висновку про те, що шестимісячний строк позовної давності, передбачений частиною 3 статті 315 ГК України, не пропущено і відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (відповідач у справі)
8. Скаржник доводив, що відправник вантажу повинен був вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Крім того, актом про технічний стан вагону від 15.11.2017 №306 станції Знам'янка підтверджено технічно справний стан вагону №56016520, а "…псування вантажу внаслідок указаної вище несправності: втрата вантажу можлива щілина 3 люка зправа…". При цьому, скаржник зазначив, що судами не надано оцінку акту технічного стану вагону від 06.06.2017 №142.
8.1. Скаржник, з посиланням на статтю 322 ЦК України, аргументував, що вагон приватний, а власник - ТОВ "УМТ", тому тягар утримання майна в належному стані, враховуючи положення статті 322 ЦК України, несе власник - ТОВ "УМТ".
8.2. Скаржник, з посиланням на статті 258 ЦК України, 315 ГК України, пункти 134, 136, 137 Статуту залізниць України, доводив, що позивачем пропущено строк позовної давності, що не було враховано судами попередніх інстанцій.
Скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права (статті 129 Конституції України, статей 257, 267 ЦК України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 31, 32, 127, 129 Статуту залізниць України, пунктів 4, 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу), яке має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також має значення для залізниці, оскільки Верховний Суд у справі №905/745/17 висловив правову позицію щодо застосування норм права у подібних відносинах, які повинні враховуватись судами, тобто суди повинні привести свою судову практику згідно з висновками Верховного Суду, на який покладено обов'язок забезпечити єдність судової практики в тотожних спірних взаємовідносинах.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
9. Господарський кодекс України
Частина 3 статті 314 - за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.
Частина 1 статті 315 - до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.
Частина 2 статті 315 - претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.
Частина 3 статті 315 - перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.
Частина 4 статті 315 - якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.
10. Цивільний кодекс України
Частина 1 статті 258 - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Частина 1 статті 261 - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Стаття 322 - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
11. Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998
Частина 1 пункту 2 - Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Частина 1 пункту 31 - залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.
Частина 1 пункту 32 - вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера).
Частина 3 пункту 32 - відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.
Частина 4 пункту 32 - перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.
Пункт 134 - претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються: а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу; б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу; в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні; г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу; д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу; е) після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень; ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.
Пункт 136 - позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.
12. Правила перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542
Пункт 1 - у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Пункт 4 - можливість транспортування у вагонах відкритого типу вантажів, зазначених у додатку, які містять дрібні фракції (частки, розмір яких не перевищує 13 мм), визначається відправником.
Пункт 5 - перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу.
13. Господарський процесуальний кодекс України
Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 3 статті 74 - докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частина 4 статті 74 - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.
Частина 1 статті 76 - належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 2 статті 76 - предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частина 1 статті 77 - обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 79 - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частина 2 статті 79 - питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
14. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень статті 315 ГК України, пунктів 31, 32, 127, 129, 136, 137 Статуту залізниць України, пунктів 4, 5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, частин 2, 4 статті 236 ГПК України. Касаційний розгляд здійснюється в межах доводів касаційної скарги.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
15. Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Виходячи з положень частин 1, 3, 4 статті 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.
Отже, обґрунтування доводів скаржника за касаційною скаргою про неналежну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи повинно здійснюватися з посиланням на істотні порушення принципів та правил збирання та оцінки доказів у справі, оскільки касаційний суд відповідно до статті 300 ГПК України не наділений повноваженнями з оцінки доказів у справі, а вирішує питання про правильність застосування норм матеріального права, виходячи з тієї оцінки обставин справи, яка була здійснена судами першої та апеляційної інстанцій. Тільки встановлення істотних порушень норм процесуального права при збиранні та оцінці доказів, які унеможливили прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, може бути підставою для скасування судових рішень з процесуальних підстав. 
16. Відповідно до пункту 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).
Комерційні акти, відповідно до пункту 2 зазначених Правил, складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.
Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що належними доказами невідповідності маси вантажу при перевезенні залізничним транспортом є комерційні акти. Судами встановлено, що надані позивачем комерційні акти №450003/252 від 03.07.2017, №388103/144 від 01.06.2017, №388103/145 від 01.06.2017, №388103/146 від 01.06.2017, №410006/367/435 від 16.11.2017 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів та прийнято їх до уваги як належні докази в обґрунтування невідповідності маси вантажу при отриманні вантажу (вугілля) на станції призначення.
17. Скаржник доводив, що судами не прийнято до уваги Акт №306 від 15.11.2017 про технічний стан вагону №56016520, який підтверджує, що вагон був технічно справним, однак, не відповідав вимогам до перевезення сипучого вантажу (вугілля), не був придатним до перевезення у комерційному відношенні, оскільки актом встановлено щілину 3 люка справа за ходом між кришкою люка та поперечною балкою шириною 30 мм довжиною 500 мм. На думку скаржника вантожовідправник щілину бачити міг, але мір до усунення не прийняв. 
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з доводами скаржника про відсутність будь-якої оцінки зазначеного доказу судами. Так, місцевий суд, досліджуючи комерційний акт №410006/367/435, який свідчить про недостачу у вагоні №56016520, зазначив про встановлення актом наявності такої щілини та її закладення дошками та ганчір'ям (т. 1, а.с. 149). Разом з тим, оцінивши докази в сукупності, місцевий суд дійшов висновку, що відомостей щодо непридатності рухомого складу для перевезення вантажу та з приводу того, що причиною виникнення незбереженості вантажу є дії вантажовідправника, матеріали справи не містять, оскільки комерційними актами підтверджено їх придатність та належний технічний стан. Отже, місцевий суд визнав недостатніми обґрунтування відповідача про непридатність вагону №56016520 у комерційному відношенні для перевезення вугілля. З такими висновками погодився апеляційний суд (т. 1 а.с. 189).
Отже, судами, в межах їх компетенції щодо оцінки доказів у справі відповідно до статті 86 ГПК України, надано оцінку Акту №306 від 15.11.2017, як такому, що є недостатнім для підтвердження вини інших осіб завантаження непридатного для перевезення вугілля вагону та з врахуванням комерційних актів, які прийнято як належні докази, прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача вартості вугілля, внаслідок його нестачі при перевезенні.
Згідно із статтею 300 ГПК України, Верховний Суд не вправі оцінювати докази, а тому доводи скаржника з посиланням на необхідність переоцінки доказів, яким судами вже була дана певна оцінка, Суд вважає необґрунтованими. 
18. Пунктом 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту. 
Підпунктом "а" частини 2 пункту 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії можуть бути заявлені з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.
Разом з тим, частиною 4 статті 315 ГК України встановлено, якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. 
Як встановлено судами, позивач звертався до відповідача з претензіями 20-21.09.2017 по комерційних актах червня-липня 2017 року, а відповіді на претензії позивача (№МЮ-55/2017-1 (т. 1, а.с. 10), №МЮ-53/2017-1 (т.1, а.с.15), №МЮ-52/2017-1 (т. 1, а.с. 19)) датовані 27.10.2017, в межах строків розгляду таких претензій.
Отже, перебіг шестимісячного строку позовної давності у даному випадку, відповідно до частин 4 статті 315 ГК України, починається з дня одержання позивачем відповідей-відмов на задоволення претензій, які датовані 27.10.2017. 
Прийнявши до уваги фактичне звернення з позовною заявою 05.04.2018, суди дійшли висновку про дотримання позивачем 6-місячного строку на звернення до суду після отримання відмов 27.10.2017 у задоволенні претензій, відхиливши при цьому доводи відповідача про пропуск строку позовної давності на заявлення вимог про відшкодування вартості втраченого вантажобагажу .  
19. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з цими висновками з огляду на таке.
Частиною 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. 
Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973. 
Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, та статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, у випадку звернення сторони з претензією про відшкодування завданих збитків перевізником, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та має особливості обчислення строків позовної давності у випадках застосування позивачем претензійного порядку врегулювання спору. 
Відтак, положення пункти 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв'язку з положенням частини 4 статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію.
Отже, враховуючи положення частин 1, 2, 3, 4 статті 315 ГК України та наявні в матеріалах справи докази звернення позивача до відповідача в претензійному порядку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про подання позивачем позовної заяви в межах строку позовної давності. 
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
20. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 8-8.2. описової частини даної постанови, Верховний Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених в пунктах 15-19 мотивувальної частини постанови.
Доводи скаржника про обов'язкове застосування висновків Постанови Верховного Суду 07.02.2018 у справі №905/745/17, колегія суддів касаційного суду вважає помилковими, оскільки такі висновки зроблено за встановлення інших обставин справи (предметом залізничних перевезень було не кам'яне вугілля, а залізорудні окатиші, що вимагало дослідження придатності вагонів для перевезення вантажу в комерційному відношенні, як сипучого вантажу, та визначення ступеню вини вантажовідправника та перевізника внаслідок течі вантажу під час перевезення).
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
21. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та залишення без змін постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції. 
В. Судові витрати 
22. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.
На підставі викладеного та керуючись статтями 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/4405/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                       В.В. Білоус
                                                                                                                        В.Я. Погребняк