Постанова
Іменем України
28 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 501/2491/15-ц
провадження № 61-10218св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,  Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» (після перейменування - державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»),
треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року              у складі судді Ледньової Т. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М., 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі -                          ДП «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання незаконними та скасування наказів про переміщення працівників підприємства, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що з 2003 року вона працювала тальманом другого терміналу в ДП «Іллічівський морський торговельний порт». 26 січня 2015 року відповідач видав наказ № 33, згідно з яким, зокрема, зарахував її до штату іншого структурного підрозділу порту на посаду тальмана третього терміналу, що не обумовлено умовами трудового договору. Зазначала, що такі дії працедавця відповідно до статті 32 та частини першої статті 40 КЗпП України є переведенням з подальшим скороченням чисельності працівників та штату, яке потребує згоди працівника та попередження за два місяці профспілкової організації, членом якої вона є. Починаючи з 02 лютого                  2015 року відповідач не допускав її до роботи, не нараховував та не виплачував заробітну плату, а 07 травня 2015 року вона була звільнена на підставі наказу від 29 квітня 2015 року № 246/О-5 відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.   
Посилаючись на те, що вона звільнена без отримання попередньої згоди первинного профспілкового органу і відповідач не роз'яснив їй порядок оскарження наказів, ОСОБА_3 просила поновити строк на оскарження наказів, визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку вона обіймала, наказ директора підприємства від 26 січня 2015 року № 46/0, згідно з яким її було переміщено на посаду тальмана третього терміналу, та наказ виконуючого обов'язки директора підприємства від 29 квітня 2015 року № 246/О-5 про припинення трудового договору та звільнення; поновити її на посаді тальмана другого терміналу; стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи                      з 02 лютого 2015 року.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено. 
Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня                 2015 року № 46/0 про переміщення ОСОБА_3
Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку обіймала ОСОБА_3
Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про переміщення                  ОСОБА_3
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов'язки директора  ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29 квітня 2015 року                    № 246/О-5 «Про припинення трудового договору» та звільнення ОСОБА_3 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_3 у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (після перейменування - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ») на посаді тальмана другого терміналу.
Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (після перейменування - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ») на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообов'язкових платежів, починаючи з 02 лютого 2015 року до 19 квітня 2017 року в сумі 158 723,20 грн.
Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (після перейменування - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ») на користь держави судовий збір в розмірі 1 587,23 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посада тальмана другого терміналу є умовою трудового договору, яка визначає місце розташування постійного робочого місця в структурному підрозділі порту «2 термінал».  Переміщення працівників відповідно до наказу від 26 січня 2015 року в інший структурний підрозділ із скороченням постійних робочих місць є переведенням, на яке позивач згоди не надавала. Крім того, переміщення працівника не може постійним, а ОСОБА_6 згідно з умовами трудового договору була прийнята на постійну роботу на конкретне місце та посаду. Також суд виходив з того, що відповідач перед звільненням позивача не звертався до профспілкової організації, членом якої вона є, для отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору; незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту на засіданні президії профспілки від 10 лютого 2016 року відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_6, це рішення виборного органу профспілкової організації суд першої інстанції вважав аргументованим. Також суд дійшов висновку, що ліквідація структурного підрозділу не є ліквідацією юридичної особи, у такому разі на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України звільнення може бути лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників з дотриманням працедавцем вимог, визначених частиною другою статті 40,  статтями 42, 43, 49-2 КЗпП України; відповідач не мав правових підстав утримувати позивача на підприємстві у разі її відмови від переміщення; розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з усіх виплат, зокрема одноразових, які пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Підставою для поновлення ОСОБА_6 строку звернення до суду з цим позовом суд послався на обов'язок працедавця роз'яснити працівнику його право оскарження наказу у строки та в порядку, що встановлені трудовим законодавством. 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази та надав оцінку обставинам справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосування закон, який підлягає застосуванню.
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня               2017 року й ухвалити нове рішення про відмову у позові. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статті 21, 31, 32 КЗпП України, позивача переміщено в інший структурний підрозділ у межах посади зі збереженням усіх істотних умов правці на тому ж підприємстві, у тій же місцевості у межах спеціальності та кваліфікації;                          у результаті зміни штатних розписів не відбулось скорочення посад та чисельності працівників. Зазначає, що Верховний Суд України у постановах від 01 листопада 2017 року у справах № 501/2302/15-ц, 501/2309/15-ц, 501/2475/15-ц з аналогічним предметом спору щодо визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року наголосив на тому, що працівників було саме переміщено, а не переведено на роботу тальмана третього терміналу, відбулась лише зміна робочого місця, що відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини першої статті 382 ЦПК України, на зазначив мотивів відхилення доводів апеляційної скарги ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» щодо врахування цих правових висновків. На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивач була позбавлена можливості працювати, оскільки справа не містить доказів того, що ОСОБА_3 після переміщення перешкоджали працювати на третьому терміналі порту, на роботу вона не виходила з власної ініціативи, а тому немає підстав для стягнення середнього заробітку за період з 25 січня 2015 року до 29 квітня 2015 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції неправильно застосував частину другу статті 235 КЗпП України, статтю 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядок (за змістом касаційної скарги йдеться про Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100), не виключив з розрахунку виплати премії, відпускні та лікарняні. Також зазначив, що суди не врахували, що відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України позивач пропустив трьохмісячний строк на оскарження спірного наказу без поважних причин, правова необізнаність ОСОБА_7 не є аргументованою підставою для поновлення строку на оскарження наказів.  
У відзиві, поданому в липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту просить цивільну справу                       № 501/2491/15-ц передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційну скаргу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що абетковий покажчик професійних назв робіт (додаток «Б») Класифікатора професій ДК 003:2010, який затверджений наказом Держспоживстандарту України від 28 липня                          2010 року № 327 (далі - Класифікатор професій ДК 003:2010), містить посаду «Тальман»; згідно з примітками 1 і 2 до цього додатка назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності (додаток «В»). На думку профспілки, у записі від 21 жовтня 2003 року № 8 до трудової книжці позивача про переведення ОСОБА_3 на посаду тальмана другого терміналу працедавець визначив її робоче місце у структурному підрозділі підприємства як умову трудового договору. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 грудня 2015 року у справах № 6-1178цс15, 6-916цс15, та принцип незмінності умов трудового договору, профспілка зазначає, що позивач була переміщена в інший структурний підрозділ підприємства на посаду тальмана третього терміналу, зі зміною розширеного найменування посади змінились умови трудового договору щодо робочого місця ОСОБА_3 У постановах від 01 листопада 2017 року у справах № 501/2302/15-ц, 501/2475/15-ц, 501/2309/15-ц, 501/2489/15-ц Верховний Суд України у подібних правовідносинах виклав правові висновки, згідно з якими застосування похідних слів до професій (професійних назв робіт) відповідно до додатка «В» Класифікатора професій ДК 003:2010 не є обов'язковим, зазначені правові висновки профспілка вважає такими, що суперечать принципу незмінності умов трудового договору. На думку профспілки, справа містить виключну правову проблему  щодо застосування частин першої, другої та третьої статті 32 КЗпП України, яка полягає в тому, що переміщення ОСОБА_3 на інше робоче місце є заходом скорочення чисельності і штату працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, реорганізації підприємства. Також вбачає виключну правову проблему в тому, що                        у зазначених постановах Верховного Суду України викладено правовий висновок, що незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на роботі на підприємстві, а не на посаді, яку займав до переведення (переміщення). Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», на думку профспілки, до виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, слід віднести всі премії та заохочення, які мають виробничий характер, незалежно від підстави їх нарахування, зокрема із нагоди свят. Також зазначає, що відповідачу було відомо про те, що позивач відмовилась від переміщення на роботу до третього терміналу                              ДП «Іллічівський морський торговельний порт», протягом двох місяців                    ОСОБА_3 виходила на попереднє робоче місце у другому терміналі порту, проте працедавець не вжив заходів для розірвання трудового договору у порядку, передбаченому статтями 36, 40, 41 та 43 КЗпП України, та не нараховував заробітної плати. Посилаючись на зазначені обставини, профспілка вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має обраховуватись не з моменту звільнення позивача з роботи, а з того моменту, коли ОСОБА_3 відмовилась від переведення на роботу до третього терміналу порту.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                             у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суди встановили, що ОСОБА_3 працювала в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді тальмана другого терміналу. 
Наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт»                             від 23 січня 2015 року № 28 «Про зміну в організації виробництва третього терміналу» у зв'язку з укладенням 22 січня 2015 року договору № 7 оренди державного нерухомого майна ДП «Іллічівський морський торговельний порт»                             з ТОВ «Трансгрейтермінал» ліквідовано з 23 квітня 2015 року структурний підрозділ третій термінал з усіма робочими місцями та посадами, що входять до його штатного розпису. 
Зазначений наказ передбачав, що працівники ліквідованого структурного підрозділу ДП «Іллічівський морський торговельний порт»                             можуть бути звільнені за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» на підставі заяв відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України або вивільнені, якщо відмовляться від такого переведення, на підставі статті 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення».            
26 січня 2015 року наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 33 «Про переміщення працівників підприємства» виключено зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, зокрема посаду тальмана другого терміналу.
На підставі наказу директора порту від 26 січня 2015 року № 46-О ОСОБА_3 переміщено постійно з 02 лютого 2015 року на посаду тальмана підрозділу              третього терміналу з оплатою згідно із штатним розписом.
Починаючи з 02 лютого 2015 року ОСОБА_3 була допущена до роботи в підрозділі третій термінал, проте на робоче місце не вийшла. 
Позивач відмовилась від переведення до ТОВ «Трансгрейтермінал» та від запропонованої їй вакансії прибиральника службових приміщень ДП «Іллічівський морський торговельний порт».
29 квітня 2015 року директор ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видав наказ № 246/0-5 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 з 07 травня 2015 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною в організації виробництва.  
ОСОБА_3 є членом незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту.
Відповідач після прийняття рішення про заплановане вивільнення позивача до первинної профспілкової організації для отримання згоди на звільнення працівника не звертався.
На виконання частини дев'ятої статті 43 КЗпП України суд першої інстанції звертався до незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, 10 лютого 2016 року профспілкова організація своєї згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України не надала.
Статтею 32 КЗпП України визначено умови, за яких працівник може бути переведений на іншу роботу.
Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації,                 а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків тимчасового переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце,                     в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.
З огляду на зміст статті 29 КЗпП України працедавець, зокрема, має забезпечити працівника необхідними засобами для виконання роботи та роз'яснити йому права та обов'язки. 
Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Посада тальмана включена до класифікатора професій ДК 003:2010. 
У випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004  № 336 визначено, що посадові інструкції  складаються  для працівників усіх посад, що зазначені в штатному розписі. Виняток можуть становити  окремі керівники, правове положення яких визначено в Статуті (положенні) підприємства,  установи,  організації або відповідного підрозділу, де зазначено основні завдання, обов'язки, права і відповідальність за виконання покладених на них функцій.
Відповідач надав до суду посадову інструкцію тальмана терміналу, затверджену наказом від 23 грудня 2013 року №  638.  
Та обставина, що штатні розписи підрозділів підприємства містять посади тальмана другого терміналу, тальмана третього терміналу, і найменуванням цих посад працедавець фактично визначив місце розташування робочого місця, не спростовує тієї обставини, що на підприємстві діє одна посадова інструкція, яка визначає права та обов'язки усіх працівників підприємства за посадою тальмана.
Водночас, висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що зміна найменування та розташування робочого місця працівника свідчить про те, що у випадку ОСОБА_3 відбулося саме переведення на іншу роботу, яке допускається тільки за згодою працівника, не ґрунтується на законі та не відповідає встановленим судами фактичним обставинам справи, оскільки переміщення ОСОБА_3 здійснено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості та в межах відповідної посади.
Скасовуючи накази від 26 січня 2015 року № 33 в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана та від 26 січня 2015 року № 46/0 щодо переміщення ОСОБА_3, суди правильно встановили обставини справи, проте неправильно застосували норми матеріального права (частину першу статті 43 КЗпП України), вважаючи переведенням зміну робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи), тоді як відповідно до частини другої статті 43 КЗпП України такі дії працедавця є переміщенням ОСОБА_3, яке не потребує її згоди.
Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Та обставина, що незалежна профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, членом якої є позивач, не надала згоди на її звільнення, і така відмова визнана судами першої та апеляційної інстанцій аргументованою, безумовно свідчить про те, що звільнення ОСОБА_3                       з роботи не може вважатись законним.
Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.
Згідно з пунктом 19 постанови пленуму Верховного Суду України                               від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
Проте, поновлюючи ОСОБА_3 на посаді тальмана другого терміналу, суди залишили поза увагою ту обставину, що відповідно до наказу від 26 січня     2015 року № 33 зі штатних розписів структурних підрозділів № 1, 2, 4 виключено робочі місця та посади за переліком, зокрема посаду тальмана другого терміналу.
Отже, поновлення позивача на роботі в підрозділі другого терміналу порту є необґрунтованим. 
Ураховуючи, що висновки судів попередніх інстанцій щодо незаконності звільнення позивача є правильними, суд касаційної інстанції вважає, що у справі встановлені правові підстави для поновлення ОСОБА_3 на посаді тальмана цього підприємства.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували частину другу статті 235 КЗпП України, ухвалюючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).
Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення  про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Таким чином, оскільки ОСОБА_3 звільнено з 07 травня 2015 року, суди попередніх інстанцій неправильно визначили період вимушеного прогулу                   з 02 лютого 2015 року, коли вимушений прогул у зв'язку з її звільненням ще не почався.
Період з 02 лютого 2015 року до 07 травня 2015 року не є вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України, оскільки переміщення                   ОСОБА_3 на роботу до підрозділу третього терміналу порту відбулося без порушення трудового законодавства.
При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження не враховуються одноразові виплати, та помилково включили у розрахунок нараховану у грудні 2014 року ОСОБА_3  премію до святкових дат.
За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення відповідно до статей 411, 412 ЦПК України у частині поновлення ОСОБА_3 на посаді тальмана третього терміналу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» підлягають зміні з поновленням позивача на посаді тальмана цього підприємства;                       у частині визнання недійсними наказів ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана та від 26 січня 2015 року № 46-О про переміщення                   ОСОБА_3 - скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог; у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасуванню та переданням в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
У задоволенні клопотання незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту про передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити, оскільки для цього немає підстав з огляду на нижчевикладене.
Класифікатор професій ДК 003:2010 призначений для застосування працедавцями під час запису про роботу у трудові книжки працівників,                         а професійні назви робіт, які наведені у класифікаторі, рекомендовано застосовувати під час утворення нових назв професій та посад у зв'язку                        з розвитком нових видів економічної діяльності та технологій. 
Частиною третьою статті 32 КЗпП України визначено, що про зміну розрядів                і найменування посад працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Водночас системний аналіз статті 32 КЗпП України дає підстави для висновку, що в разі переведення працівника визначальним є не зміна найменуванням посади чи зміна робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи) у структурному підрозділі у тій самій місцевості, а переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, тобто роботу поза межами кваліфікації чи спеціальності. 
Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав для відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 01 листопада 2017 року у справах № 501/2302/15-ц, 501/2475/15-ц, 501/2309/15-ц, 501/2489/15-ц, які мають аналогічний предмет спору (переміщення працівників у структурних підрозділах ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та поновлення вивільнених працівників на роботі).
Решта зазначених у відзиві на касаційну скаргу доводів не заслуговують на увагу, оскільки є результатом помилкової інтерпретації незалежною профспілкою працівників Іллічівського морського торговельного порту норм матеріального права і, власне, викладенням мотивів, чому профспілкова організація не погоджується з правовими висновками Верховного Суду України у подібних правовідносинах.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд                у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року                    в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді тальмана                      другого терміналу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» змінити.
Поновити ОСОБА_3 на посаді тальмана державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року в частині визнання незаконними та скасування наказів державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня                    2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку обіймала ОСОБА_3, та від 26 січня 2015 року № 46-О про переміщення ОСОБА_3 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько
| С. Ю. Мартєв
| В. М. Сімоненко
| С. П. Штелик