ПОСТАНОВА
Іменем України

30 листопада 2018 року 
Київ
справа №804/9088/16
адміністративне провадження №К/9901/15331/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -          Данилевич Н.А.,
суддів -                                                            Бевзенка В. М., 
Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року (головуючий суддя – Кононенко О.В., судді – Сидоренко Д.В., Степаненко В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року (головуючий суддя – Шальєва В.А., судді – Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі 
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особа – Державна казначейська служба України
про скасування постанови, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у наступному Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – Відділ Департаменту ДВС), в якому просили: 
1.1.          - скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 30.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 42464782;
1.2.          - визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка виразилась у невиконанні рішень Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року у справі № 2а/0470/6315/11 та від 07.07.2016 року у справі № 804/9237/14 відносно ОСОБА_2 ;
1.3.          - визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились в порушенні строків виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року у справі № 2а/0470/6315/11 відносно ОСОБА_1 .
2.          Обґрунтовуючи позов позивачі зазначили, що державною виконавчою службою безпідставно закінчено виконавче провадження, оскільки доказів виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013 року у справі №2а/0470/6315/11 Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України не надано.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. від 30.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42464782. Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка виразилась у невиконанні рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року у справі № 2а/0470/6315/11. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
4.          Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець, на якого покладено обов`язок щодо виконання рішень суду, має пересвідчитися у виконанні боржником рішення суду, а закінчення виконавчого провадження можливе лише у випадку отримання від боржника документального підтвердження виконання рішення суду, при цьому постанова про закінчення виконавчого провадження має бути мотивованою щодо підстав її винесення. При винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, відкритого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року в адміністративній справі №2а/0470/6315/11, державний виконавець, не пересвідчився в тому, чи було направлено та отримано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідь боржника за виконавчим провадженням, тобто чи дійсно виконано рішення суду. Посилання відповідача на те, що відповідь зареєстрована в книзі обліку вихідних документів адміністративного управління КСВ ЗС України, не може свідчити про виконання судового рішення, яким зобов`язано надати відповідь на звернення. Після відкриття провадження та відновлення виконавчого провадження на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року в адміністративній справі № 2а/0470/6315/11 державний виконавець не вчиняв заходів, передбачених частиною 2 та 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», для належного виконання боржником рішення суду. За таких обставин суд вважав за необхідне визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка виразилась у невиконанні рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 року у справі № 2а/0470/6315/11.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволені позову. 
6.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.
7.          Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що єдино можливим доказом, що підтверджує направлення відповіді на звернення позивачів, є саме копія книги обліку вихідних документів адміністративного управління КСВ ЗС України – є необґрунтованими, оскільки факт реєстрації відповіді в книзі обліку вихідних документів не може підтверджувати факт направлення відповіді на звернення позивачів. В цьому випадку державний виконавець перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження повинен був витребувати у боржника (боржників) відомості щодо фактичного направлення такої відповіді (реєстр поштових відправлень).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
8.          Відділ Департаменту ДВС (далі – скаржник) в жовтні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року.
9.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року, і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
10.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що представник відповідача прибув у судове засідання до суду першої інстанції, яке було призначене на 24.04.2017р., проте його не було запрошено у судове засідання. Посилаючись на приписи Типової інструкції з діловодства №1242 та Інструкції з діловодства №200 зазначає, що не допускається надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства. Зазначені акти не містять жодних вимог щодо способу відправлення вихідних документів. Вважає, що єдиним можливим доказом, який підтверджує надання та відправлення відповіді на звернення ОСОБА_1 від 28.10.2010р. до Міністерства оборони України, від 14 грудня 2010р., 18 березня 2012р., та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 22.12.2011р. до Міністерства оборони України, 10 лютого 2012 року до Генеральної прокуратури України, від 25 лютого 2012 року з боку Командування Сухопутних Військ Збройних Сил України є копія книги обліку вихідних документів адміністративного управління КСВ ЗС України. З огляду на надання державному виконавцю копії листа т.в.о. начальника управління з виховної та соціально-психологічної роботи Командування Сухопутних Військ Збройних Сил України Єфименка І.П. від 11.04.2014р. №116/8/3240 про виконання судового рішення; копії відповіді, наданої ОСОБА_1 листом заступника командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України з виховної та соціально-психологічної роботи – начальником управління ОСОБА_3 від 08.05.2013р. №116/8/5433; та копії книги обліку вихідних документів адміністративного управління КСВ ЗС України – у державного виконавця були підстави для закінчення виконавчого провадження.
11.          Касаційна скарга містить клопотання скаржника про розгляд справи за участі його представника
12.          Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13.          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013р. в адміністративній справі № 2а/0470/6315/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано протиправними дії та зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних сил України надати повну та обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 28.10.2010р. до Міністра оборони України, від 14.12.2010р., 18.03.2012р. та ОСОБА_1 , ОСОБА_2   від 22.12.2011р. до Міністра оборони України, 10.02.2012р. до Генеральної прокуратури України, від 25.02.2012р.; зобов`язано Південно-Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління надати повну та обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 14.10.2010р., 09.12.2010р. до Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 від 18.10.2011р., від 22.11.2011р., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 01.03.2012 р.; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на інформацію від 08.11.2011р.; зобов`язано Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України надати повну та обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 07.07.2010р. до Міністра оборони України, від 01.12.2010р. до військової прокуратури Південного регіону України; запиту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання письмової інформації від 20.01.2011р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит позивачів на інформацію від 08.11.2011р.
14.          З метою виконання вказаного рішення суду Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 42464782.
15.          Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. від 07.05.2014 р. на підставі п. 9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження № 42464782.
16.          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016р. у справі №804/9237/14 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 07.05.2014р. про закінчення виконавчого провадження №42464782.
17.           27 липня 2016 року на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016р. у справі № 804/9237/14 старшим державним виконавцем Рагімової А.Н. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження № 42464782.
18.           30 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. закінчено виконавче провадження №42464782 у зв`язку із надходженням листа т.в.о. начальника управління з виховної та соціально-психологічної роботи Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 11.04.2014р. № 116/8/3240 про виконання судового рішення. 
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
19.          Частини 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
21.          Частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22.          Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
23.          Пункт 1 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
24.          Частина 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
25.          Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
27.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
28.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
29.          Судами попередніх інстанцій було встановлено, що в межах виконавчого провадження №42464782 боржник був зобов`язаний надати стягувачеві повну та обґрунтовану відповідь на її звернення.
30.          В свою чергу, державний виконавець повинен був перевірити фактичне виконання рішення боржником, тобто надання підготовленої відповіді безпосередньо стягувачу.
31.          Посилання скаржника на приписи Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затверджену Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013р. №200, та Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242, - є безпідставним, оскільки копія книги обліку вихідних документів адміністративного управління КСВ ЗС України може свідчити про підготовку (складання) та реєстрацію вихідного документа, але не підтверджує фактичне надання такого документа стягувачу.
32.          Суд звертає увагу на те, що під час розгляду цієї справи до судів попередніх інстанцій не надано жодних доказів фактичного отримання стягувачем відповіді на її звернення в межах виконавчого провадження №42464782.
33.          Аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не переконався у фактичному виконанні судового рішення та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що винесена необґрунтовано, без дотримання вимог чинного законодавства, що є підставою для її скасування.
34.          Щодо посилання скаржника на розгляд судом першої інстанції справи без запрошення у судове засідання представника відповідача, який, як зазначає скаржник, прибув до приміщення суду, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей на підтвердження цих обставин.
35.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
36.          Частиною першою статті 350    КАС України    (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
37.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій – без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
38.          Суд зазначає, що огляду на положення ст.6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» належним відповідачем в цій справі мав бути Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень, а не безпосередньо відділ примусового виконання рішень цього Департаменту, проте, враховуючи наведені приписи ч.2 ст.350 КАС України, це не може бути підставою для скасування правильних по суті і законних судових рішень.
39.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
40.          Керуючись статтями 341,    343,    349, 350,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
41.          Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України – залишити без задоволення.
42.          Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року – залишити без змін.
43.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     В.М. Бевзенко 
                                                                                                    В.М. Шарапа