ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2018 року 
м. Київ
справа №328/1722/17(2-а/1872/2010)
адміністративне провадження №К/9901/21685/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Мороз Л.Л.,  Кравчука В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року (суддя Курдюков В.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (головуючий суддя Ясенова Т.І., судді Головко О.В., Суховаров А.В.) у справі №328/1722/17 (2-а/1872/2010) за заявою ОСОБА_1, за участю зацікавленої особи Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації про видачу дублікату  виконавчого листа та поновлення строку на пред'явлення його до виконання,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2010 року у справі №2-а/1872/2010 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації виплатити ОСОБА_2 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу учаснику війни у сумі 2704 гривень.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року та Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2013 року постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2010 року залишено без змін.

02 березня 2012 року Токмацьким районним судом було видано виконавчий лист, на підставі якого 10 квітня 2012 року відділом примусового виконання рішень ДВС України було відкрито виконавче провадження ВП №32142495.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Ухвалою Токмацького районного суду у справі №0824/2491/2012 (6-а-11/2012) від 23 липня 2012 року сторону стягувача ОСОБА_2 замінено на заявника            ОСОБА_1

12 липня 2013 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України ВП №32142495 було закінчено без виконання, копію постанови надіслано до суду і заявнику.

На запит до суду ОСОБА_1 отримав відповідь від 25 березня 2016 року, що в матеріалах справи №2-а-1872/2010 виконавчий лист відсутній.

Оскільки відділ примусового виконання рішень ДВС України не повертав оригінал виконавчого листа ні суду, ні заявнику, позивач звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення його до виконання задоволено. Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа в адміністративній справі № 2-а-1872/2010 про зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу учаснику війни у сумі 2704 гривень. Поновлено ОСОБА_1 строк для пред'явлення виконавчого листа в адміністративній справі № 2-а-1872/10 до виконання.

Задовольняючи вимоги поданої заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку його пред'явлення до виконання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що відомості щодо направлення виконавчого листа на адресу заявника чи суду відсутні, а  тому стягувачем доведено факт втрати виконавчого документа в процесі його виконання, відтак, з урахуванням того, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, наявними є підстави для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, а ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року змінити, виклавши резолютивну частину наступним чином: «Видати дублікат виконавчого листа у справі №2-а/1872/2010 про зобов'язання Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації виплатити ОСОБА_2 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу учаснику війни у сумі 2704 гривні, відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для пред'явлення виконавчого листа у справі №2-а/1872/2010  для виконання».

Касаційна скарга обґрунтована тим, що стягувач ОСОБА_1 був обізнаний про обставини закінчення виконавчого провадження ще у липні 2012 року, але поцікавився ним лише у 2016 році, тобто зі спливом трьох років, протягом яких виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання у відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження». Наголошено на тому, що суди дійшли помилкових висновків стосовно того, що факт втрати виконавчого листа може бути визнано поважною причиною для поновлення строку для його пред'явлення до виконання.  

ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, відповідно до яких просив залишити її без задоволення. Наголошено на тому, що протягом 2014 -2017 років заявник регулярно подавав до органів виконавчої служби для виконання належним чином оформлені судові рішення, що підтверджується копіями відповідей на звернення, а тому твердження заявника касаційної скарги про бездіяльність стягувача на протязі чотирьох років є безпідставною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 264 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 260 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) замість втраченого оригіналу виконавчого листа адміністративний суд, який видав виконавчий лист, за заявою стягувача або поданням державного виконавця може видати його дублікат.

Зазначена стаття регулює порядок видачі дубліката виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення в адміністративній справі, у разі втрати його оригіналу незалежно від причин такої втрати. Стаття спрямована на забезпечення виконання судового рішення, незважаючи на можливу втрату виконавчого документа. При цьому, причини втрати для вирішення цього питання не мають значення - оригінал може бути загублено, викрадено, знищено чи втрачено з інших причин. Важливо перевірити, чи оригінал виконавчого листа дійсно втрачено, щоб він у цей момент не перебував у виконавчому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що оскільки факт втрати виконавчого листа знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, в суд першої інстанції спірний виконавчий лист не повернувся, при цьому боржником факт втрати виконавчого листа не заперечується, що також підтверджується і вимогами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

З приводу наявності підстав для поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою та другою статті 261 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) визначено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений. Заява про поновлення пропущеного строку подається до адміністративного суду, який видав виконавчий лист, або до адміністративного суду за місцем виконання.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв до 05 жовтня 2016 року (далі - Закон № 606-XIV), визначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Аналогічні приписи містяться і у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Слід зазначити, що процесуальним законодавством не визначено переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд повинен поновити пропущений строк.

У рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 10 квітня 2012 року відділом примусового виконання рішень ДВС України було відкрито ВП №32142495 за виконавчим листом у справі № 2-а-1872/10 від 02 березня 2012 року, строк пред'явлення якого до виконання було встановлено до 02 листопада 2012 року, а відтак з квітня 2012 року строк пред'явлення виконавчого документа до виконання перервався.

12 липня 2013 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України ВП №32142495 було закінчено без виконання, копію постанови надіслано до суду і заявнику.

Разом з тим, як встановлено судами і не заперечується відповідачем, ні до суду першої інстанції, ні до відповідача виконавчий документ не повернувся.

При цьому відповідно до листа від 10 лютого 2017 року № М-2557/20.1/8 відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив, що надати докази направлення постанови про закінчення виконавчого провадження не має можливості (а.с.85).

З огляду на вказане встановити дату, з якої було поновлено перебіг перерваного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, не видається за можливе.

З приводу посилань заявника касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 протягом чотирьох років не вживались дії щодо з'ясування перебігу відповідного виконавчого провадження, колегія суддів касаційного суду зауважує, що праву стягувача бути обізнаним про перебіг його виконавчого провадження кореспондує і визначений законом обов'язок державного виконавця чіткого дотримання вимог закону, зокрема в частині своєчасного та належного повідомлення особи про хід виконання рішення суду або неможливість такого виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередній інстанцій дійшли правильного висновку, що пропуск строку заявником відбувся не з його вини, у зв'язку з чим причини пропуску такого строку правомірно визнані судами поважними.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів попередніх інстанції є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосували норми процесуального права, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі №328/1722/17 (2-а/1872/2010) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Л.Л. Мороз 
 В.М. Кравчук ,
Судді Верховного Суду