Ухвала
Іменем України 
8 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 727/8408/16-к
провадження № 51- 525 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 липня 2018 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працевлаштованого, громадянина України, раніше судимого: 15 серпня 2014 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; 31 березня 2017 року вироком  Вижницького районного суду Чернівецької області за ч.1 ст.185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1 тис. 300 грн; 22 червня 2017 року вироком Хотинського районного суду Чернівецької області за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого на підставі статей 104, 75 КК з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 липня 2018 року ОСОБА_5 засуджено:
– за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
– за ч.1 ст.125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. 
На підставі  ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 
Постановлено вирок  Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року виконувати самостійно. 
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 липня 2018 року засуджено ОСОБА_6 щодо якого касаційна скарга не подана. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року вирок щодо ОСОБА_5 в частині його засудження за ч.1 ст.125 КК скасовано, на підставі п.7 ч.1 ст. 284, ст.417 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) кримінальне провадження щодо  ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено в частині застосування ч.1 ст.70 КК, виключено з резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК та постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. В іншій частині вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Із урахуванням змін, внесених апеляційним судом,  вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно, за попередньою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення за таких обставин. 
14 вересня 2016 року близько 03 год., ОСОБА_5 будучи неповнолітнім,  з метою таємного викрадення чужого майна і особистого збагачення, шляхом проникнення  до торгового кіоску, розташованого по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_7 , звідки викрав гроші в сумі 1 тис. 300 грн, після чого із викраденим з місця вчинення злочину втік, розпорядившись на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на вказану вище суму.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, 20 вересня 2016 року близько 02 год. 30 хвилин,  ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення, повторно, шляхом проникнення в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_8 , звідки таємно викрали майно, на загальну суму 3 тис. 484 грн 68 коп., після заволодіння яким,ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 із місця вчинення злочину зникли і  в подальшому розпорядилися викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, покласти на нього виконання відповідних обов`язків, передбачених положеннями ст. 76 КК. Зазначає про участь в розгляді його касаційної скарги. На обґрунтування своїх доводів захисник зазначив у скарзі про те, що:
– судові рішення в частині призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185 КК не відповідають принципам достатності покарання для його виправлення, оскільки призначене йому покарання, пов`язане з реальним відбуванням в місцях позбавлення волі;
– суди при призначенні покарання ОСОБА_5 неналежним чином врахували наступні обставини: вчинення ним правопорушень в неповнолітньому віці, відсутність скарг за місцем проживання і роботи обвинуваченого, позитивна характеристика з місця роботи, його критична оцінка до вчиненого, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, визнання вини і щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочинів, часткове відшкодування потерпілим завданої матеріальної шкоди та відсутність з боку останніх будь-яких претензій до обвинуваченого, належна процесуальна поведінка під час розгляду провадження, наявність офіційного працевлаштування на час розгляду провадження в суді першої інстанції та заробітку і можливість  утримувати себе, матір, яка не працює;
– судами не врахована ще одна пом`якшуюча покарання обставина – вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки обвинувачений  виховувався в неблагополучній сім?ї, в якій був складний матеріальний стан;  
– зазначені обставини та наявність психічного захворювання в  ОСОБА_5 не враховані судами при розгляді питання щодо можливості застосування положень ст.75 КК при призначенні покарання;
– суди не врахували, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але не був засуджений до реального позбавлення волі;
– звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням надасть можливість обвинуваченому працювати і стати на шлях виправлення;
– апеляційний суд залишив поза увагою допущені судом першої інстанції порушення, проявив упередженість щодо оцінки доводів апеляційної скарги, постановив ухвалу про залишення без змін вироку в частині призначення ОСОБА_5 покарання, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК;
– в ухвалі апеляційний суд не спростував доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК та не вказав мотиви, чому застосування цієї норми закону є неможливим.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості   ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Як убачається із вироку, з урахуванням змін внесених апеляційним судом, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував: вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК в неповнолітньому віці, пом`якшуючу обставину, якою визнав щире каяття, визнання вини, наявність постійного місця проживання, молодий вік, що він перебуває на обліку в лікаря психіатра, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, що виховувався в неблагополучній сім?ї, недостатню увагу щодо його виховання батьками.
Поряд з цим судом враховано:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів;
- дані про особу обвинуваченого, який по місцю постійного проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем навчання негативно характеризується, не сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, в період розгляду справи вчинив ряд корисливих злочинів, за які був засуджений.
Крім того, суд врахував відомості досудової доповіді відносно особи обвинуваченого, а саме ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та думку потерпілих про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті КК.
Врахувавши зазначені обставини, суд керуючись вимогами статей 50, 65 КК, дійшов  висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 3 ст.185 КК та не знайшов правових підстав для застосування до  обвинуваченого положень статей 69, 75, 104 КК, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів.
З урахуванням вказаного, вищезазначені доводи касаційної скарги, в тому числі й ті, що звільнення обвинуваченого з випробуванням надасть йому можливість працювати і стати на шлях виправлення,  в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі. 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , під час розгляду якого, суд апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги про призначення обвинуваченому менш суворого покарання із застосуванням  положень ст.75 КК, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірив й спростував.
При цьому, апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок районного суду щодо  ОСОБА_5 в частині призначення покарання за ч.3 ст.185 КК необхідно змінити, призначити йому 3 роки позбавлення волі та застосувати до його підзахисного положення статей 75, 76 КК.
Як вбачається із ухвали, суд апеляційної інстанції змінюючи вирок в іншій частині, погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.185 КК та зазначив, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст. 65 КК у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого  ним злочину, його особу, обставини, які пом`якшують   покарання  та  призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, зокрема судом враховано: визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілої ОСОБА_8 , вчинення злочину за ч.3 ст.185 КК в неповнолітньому віці. Крім того, враховано особу обвинуваченого: посередня характеристика з місця проживання, за місцем навчання характеризується негативно,  на обліку в лікаря  нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, згідно висновків судово - психіатричних  експертиз  ОСОБА_5 на період часу до якого відноситься інкриміноване кримінальне правопорушення ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу   психічної діяльності не виявляв, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 
Також апеляційний суд врахував те, що  ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення  аналогічних злочинів,  проте, не став на шлях виправлення і навіть у період судового розгляду щодо нього за вчинення корисливого злочину, він знову вчинив ряд кримінальних правопорушень, за які був засуджений. Також зазначив, що районний суд при призначенні покарання обґрунтовано врахував досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення  ОСОБА_5 оцінюється, як високий. 
Апеляційний суд, визнавши обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність призначення  ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, зазначив також мотиви про те, що крім врахованих судом обставин провадження при призначенні обвинуваченому  покарання, суд врахував у тому числі й ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність  підстав для пом`якшення призначеної обвинуваченому міри покарання, а також застосування положень ст. 69 КК або ст. 75 КК. 
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого та доводів касаційної скарги захисника, Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом і застосування положень статей 75, 76 КК, та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання з реальним його відбуттям в місцях позбавлення волі, і яке за своїм розміром є близьким до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що 22 червня 2017 року вироком Хотинського районного суду Чернівецької області до обвинуваченого вже застосовано положення статей 104, 75 КК та звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Суд вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, виходивши з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, і яке є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення засудженого 
та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо  ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. 419 КПК, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника щодо призначення більш м`якого покарання за ч.3 ст.185 КК, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано залишив апеляційну скаргу в цій частині, яка за змістом аналогічна касаційній скарзі, без задоволення. 
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому  ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 липня 2018 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_9 каровець                                    ОСОБА_2                                     ОСОБА_3