Постанова
Іменем України 
 
         13 грудня  2018 року
м. Київ
 
справа № 161/12633/16-ц
 
провадження № 61-22004св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач),  Журавель В. І.,         Крата В. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
відповідач - Комунальний заклад «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради»,
   
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року у складі судді Кихтюка Р. М.   та на ухвалу апеляційного суду  Волинської області від 21 березня         2017 року в складі суддів:  Данилюк В. А., Грушицького А. І., Киці С. І.,
 
                                                    ВСТАНОВИВ :
        
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року  № 2147-VIII   «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу  України,  Кодексу  адміністративного  судочинства  України   та   інших законодавчих актів»  касаційні скарги  (подання)   на   судові    рішення   у цивільних справах,   які    подані   і    розгляд    яких   не   закінчено   до  набрання   чинності  цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
  
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» про скасування дисциплінарних стягнень. 
 
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що  з 20 січня 2008 року працювала на посаді прибиральниці службових приміщень  у відповідача.  За весь час роботи стягнень та зауважень від керівництва не мала. 28 липня 2016 року на підставі наказу відповідача її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у зв'язку з нецензурними висловлюваннями на адресу гардеробниці та медичної сестри. 22 серпня 2016 року наказом директора № 170 її повторно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану з тих самих підстав. 
 
Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, оскільки в наказах про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не вказано, який саме пункт правил внутрішнього трудового розпорядку або ж посадової інструкції було нею порушено, крім того, з посадовою інструкцією та з правилами внутрішнього трудового розпорядку її ознайомлено не було, та  всупереч вимогам частини другої  статті 224 КЗпП України  питання притягнення її до дисциплінарної відповідальності розглядала комісія по трудових спорах, що не належить до її компетенції, просила суд визнати незаконними і скасувати накази директора комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» від 28 липня 2016 року № 169 та від 22 серпня 2016 року № 170.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.
 
Ухвалою апеляційного суду  Волинської області від 21 березня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.  
 
У  квітні 2017 року  ОСОБА_4  звернулася до  Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області     від 10 лютого 2017 року та на ухвалу апеляційного суду  Волинської області від 21 березня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 
 
Касаційна скарга  мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконні та необґрунтовані, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.  Суди, вирішуючи спір, не дослідили докази, що підтверджують факт вчинення нею дисциплінарних проступків, за вчинення яких можливе накладення дисциплінарних стягнень.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з  Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену справу.
 
06 червня 2017 року від Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу  ОСОБА_4, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи  касаційна скарга є безпідставними, тому скарга задоволенню не підлягає. 
 
11 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.
 
У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.  
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суди встановили, що з 20 січня 2008 року по 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 працювала прибиральницею службових приміщень  в Комунальному закладі «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради».
Наказом від 28 липня 2016 року за неодноразові порушення трудової дисципліни у вигляді недотримання морально-етичних норм поведінки у закладі освіти та недопустимо грубого ставлення до працівників школи прибиральниці службових приміщень ОСОБА_4 оголошено догану.  
Наказом від 22 серпня 2016 року  позивачу оголошено догану за неетичну поведінку.  
Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали неодноразові доповідні записки та заяви працівників Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» про неправомірну поведінку  ОСОБА_4 на роботі, що стало предметом розгляду на комісії по трудових спорах. У ОСОБА_4 було відібрано пояснення.
30 червня 2016 року комісія по трудових спорах Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» розглянула трудовий спір між техпрацівником ОСОБА_4, гардеробником ОСОБА_5 і медичною сестрою школи ОСОБА_6 та дійшла висновку, що дії техпрацівника ОСОБА_4 порушують моральні норми. Оскільки  ОСОБА_4 не визнає своєї неетичної поведінки, її слід притягнути до дисциплінарної відповідальності.
22 серпня 2016 року комісія по трудових спорах, розглянувши трудовий спір між ОСОБА_4, техпрацівниками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, вирішила, що  порушення правил безпеки ОСОБА_4 є неприпустимими, та з метою створення сприятливого психологічного мікроклімату в колективі й забезпечення належних умов праці ОСОБА_11 слід притягнути до дисциплінарної відповідальності.
Суди встановили, що правила внутрішнього трудового розпорядку Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради» затверджені наказом від 01 вересня 2015 року № 186 та розміщені в учительській та в підсобному приміщенні працівників обслуговуючого персоналу. Із вказаним наказом ознайомились всі працівники, що підтверджується їх підписами. ОСОБА_4 від підпису про ознайомлення з наказом відмовилася, про що складено акт                       від 09 вересня 2015 року.
З посадовою інструкцією позивач ознайомлена, що підтверджується її підписом в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Позивач ОСОБА_4, перебуваючи на робочому місці, неодноразово допускала дії, які свідчать про порушення нею трудової дисципліни, які виражалися у неетичному ставленні  до працівників Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа I-III ступенів № 22 - ліцей Луцької міської ради»,про що свідчать неодноразові доповідні записки та заяви працівників.
Згідно статі 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові      під розписку (стаття 149 КЗпП України).
Доводи ОСОБА_4 про те, що комісія по трудових спорів в порушення вимог частини другої  статті 224 КЗпП України вирішувала питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки комісія констатувала факт порушення працівником правил поведінки на робочому місці, що не суперечить вимогам закону, а притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності проведено на підставі наказів  керівника відповідача.
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши наявність в діях позивача ознак дисциплінарних проступків, які не відповідають нормам правил внутрішнього розпорядку щодо дотримання морально-етичних норм поведінки, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав  для скасування оскаржуваних наказів.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суд  апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права, оскільки  ґрунтуються  на  переоцінці   доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.
Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані  рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду      
                                                    ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 березня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                                
Судді:                                                                                                 Н. О. Антоненко  
 
                                                                                                         В. І.  Журавель
 
                                                                                                         В.  І.  Крат