Постанова
Іменем України                                       
 
22 листопада 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 185/10323/15-ц
 
провадження № 61-24941св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,
представник відповідача - Олексієнко Руслан Олександрович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є., від 28 вересня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в останній редакції якого просила поновити її на посадах секретаря та прибиральниці Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який за період з 04 серпня 2015 року по 08 лютого            2016 року складає 11 441,30 грн, заробітну плату за період з липня 2014 року по серпень 2015 року у розмірі 5 200 грн, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на незаконність її звільнення з 03 липня 2015 року з основного місця роботи - з посади секретаря та з посади прибиральниці, яку вона займала за суміщенням, недоплату їй заробітної плати у передбаченому розмірі за час роботи та на спричинення моральної шкоди порушенням її трудових прав.
 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Гаврилова В. А., від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_4 заробітну плату у розмірі 5 200 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем було дотримано передбачений законом порядок при звільненні ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Сума недоплат при звільненні складає 5 200 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову скасовано та ухвалено нове рішення. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10 153,44 грн та 1 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем були допущені порушення вимог частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано інші вакантні посади на момент попередження про її звільнення із займаної посади. У зв'язку із поновленням позивача на роботі апеляційний суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період, вказаний у позовній заяві та уточненні до неї. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення апеляційного суду у частині відмови у поновленні позивача на посаді за суміщенням та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для її поновлення на посаді прибиральниці, яку вона виконувала за суміщенням, оскільки під час розгляду справи представник відповідача наголошував на тому, що позивач була звільнена з посади прибиральниці автоматично на підставі наказу про звільнення з основної посади. Період в уточненій позовній заяві у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу був вказаний у зв'язку із необхідністю проведення розрахунку для визначення ціни позову. Позивач просила суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
 
В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому у силу статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягає.
 
У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою. 
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами встановлено, що 31 грудня 2013 року внаслідок реорганізації Дніпропетровського державного обласного навчально-курсового комбінату шляхом його приєднання до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» та створення на базі реорганізованого комбінату філії наказом директора Павлоградського відділення ОСОБА_4 прийнята на посаду секретаря відділення з 01 січня 2014 року на підставі пункту 5 
статті 36 КЗпП України з оплатою праці згідно штатного розпису 
(а. с. 95-98). 
Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 31 грудня 2013 року № 4 на секретаря Вахненко Ю. А. з 02 січня 2014 року покладено обов'язки прибиральниці службових приміщень на 0,5 ставки за суміщенням посад (а. с.107).
 
Наказом Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 травня 2015 року № 143 вирішено скоротити посади, зокрема, шляхом додавання функцій секретаря учбової частини до обов'язків викладачів, та ведення документації по учбовому процесу одним працівником (а. с. 99).
 
Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 02 червня 2015 року № 46 скорочено, зокрема, посаду секретаря та попереджено ОСОБА_4 про її звільнення у зв'язку із скороченням її посади після закінчення двомісячного строку 
(а. с. 108). 
 
Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» від 03 серпня 2015 року № 72 ОСОБА_4 звільнено з посади секретаря Павлоградського відділення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 109).
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».
 
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
 
За змістом статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у  справі.
 
Задовольняючи позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у зв'язку з поновленням ОСОБА_4 А на роботі з відповідача на її користь підлягає стягненню середня заробітна плата за вказаний у її позовній заяві період вимушеного прогулу з 04 серпня 2015 року по 08 лютого 2016 року у розмірі 10 153, 44 грн, розрахунок якої відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо того, що апеляційний суд повинен був стягнути середній заробіток за весь період вимушеного прогулу, оскільки апеляційний суд, керуючись вимогами 
статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), лише здійснював перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах заявлених в уточненій позовній заяві вимог (а. с. 89). При цьому враховано, що позивач не позбавлена права на заявлення вимог про стягнення середнього заробітку за інший період.
 
Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм 
статей 32, 105 КЗпП України при вирішенні питання про поновлення позивача на посаді прибиральниці є необґрунтованими, оскільки позивач займала основну посаду - секретаря, на якій її було поновлено рішенням апеляційного суду. На посаді прибиральниці позивач не перебувала, а лише виконувала, крім основної роботи за своєю посадою, іншу додаткову роботу. Відповідач не звільняв позивача з посади прибиральниці, а тому підстави для поновлення на цій посаді відсутні. 
 
З урахуванням наведеного, оскаржене судове рішення є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 
2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                             Є. В. Синельников
 
 О.В. Білоконь
 
                                                                                                           С. Ф. Хопта