ПОСТАНОВА
Іменем України

20 листопада 2018 року 
Київ
справа №813/4179/17
адміністративне провадження №К/9901/58417/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Хохуляка В.В., 
суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 (суддя-доповідач   Обрізко  І.М., судді: Сеник      Р.П., Яворський    І.О.) у справі №813/4179/17 (876/1864/18) за адміністративним позовом Приватного підприємства «Грандбудсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області  про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Грандбудсервіс» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області  про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.11.2017 №0019781414 та №0019851414.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 позовні вимоги задоволено.

Львівський апеляційний адміністративного суд ухвалою від 12.03.2018 повернув Головному управлінню Державної фіскальної служби у Львівській області його апеляційну скаргу  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2018   у справі №813/4179/17.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області 02.08.2018 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 у справі №813/4179/17 та направити справу для продовження розгляду в суд апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 у справі №813/4179/17 (876/1864/18).

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статті 55 Конституції України, статті 59, пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.) 

При цьому, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області вказує на невідповідність оскаржуваної ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 вимогам процесуального закону щодо її змісту, зокрема, податковий орган зазначає про безпідставність повернення апеляційної скарги заявнику з огляду на не підтвердження повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу. Відповідач стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, представником податкового органу разом з відзивом на позовну заяву та клопотанням про долучення доказів, суду надавалася і копія довіреності Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області видана представнику Н.Попадюк, та, яку суддею у судовому засіданні було засвідчено «з оригіналом» та долучено до матеріалів адміністративної справи. На думку заявника, висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у представника відповідача повноважень для подання апеляційної скарги, є помилковим. А тому, рішення суду про повернення апеляційної скарги заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України є незаконним та підлягає скасуванню.

Приватне підприємство «Грандбудсервіс» не скористалося своїм правом та не надало відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 23.01.2018 позовні вимоги Приватного підприємства «Грандбудсервіс» задовольнив. Визнав протиправними та скасував прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 07.11.2017 №0019781414 та №0019851414. 

Не погодившись з вищевказаним рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області 23.02.2018 подало апеляційну скаргу.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.03.2018 на підставі пункту 1 частини четвертої статі 298 Кодексу адміністративного суду України повернув Головному управлінню Державної фіскальної служби у Львівській області його апеляційну скаргу  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2018   у справі №813/4179/17 з огляду на те, що додана заявником до апеляційної скарги копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження представника на здійснення від імені суб'єкта владних повноважень його процесуальних прав та обов'язків.

Одночасно судом апеляційної було зазначено, що у матеріалах справи відсутні належно оформлені докази про наявність у особи, яка подала апеляційну скаргу, права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 

Пунктом 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до частини третьої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа, суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини першої, третьої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. 

Частиною шостою статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено приєднання до матеріалів справи оригіналів документів, копій з них засвідчених суддею або засвідчених у визначеному законом порядку.

Статтею 297 Кодексу адміністративного суду України передбачено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до підпункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
На момент звернення Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2018   у справі №813/4179/17 Єдина судова інформаційна-телекомунікаційна система не функціонувала, відповідно апеляційна скарга подавалася в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України в редакції чинній до 15.12.2017.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній в редакції чинній до 15.12.2017 апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області дотримано вимоги статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині подання апеляційної скарги через суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції через три дні після закінчення строку на подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до адміністративного суду апеляційної інстанції.

А отже, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у суду наявні всі матеріали адміністративної справи.

З матеріалів справи вбачається, що при вирішенні справи судом першої інстанції в судовому засіданні, яке відбулося 21.12.2017, був присутній представник Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Попадюк Надія Олександрівна, (особа, яка підписала апеляційну скаргу) повноваження якої встановлені судом (11:23:38 - 11:24:56 секунди звукозапису судового засідання). Копію довіреності на підтвердження повноважень представника відповідача, останнім разом з відзивом на позовну заяву та клопотанням про долучення доказів було надано суду. Вказані документи долучено судом до матеріалів адміністративної справи. 

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України головуючий у судовому засіданні встановлює особи тих, хто прибув у судове засідання, а також перевіряє повноваження посадових і службових осіб, їхніх представників.
У суду не виникає сумнівів, щодо виконання судом першої інстанції положень статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, частиною шостою статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено приєднання до матеріалів справи оригіналів документів, копій з них засвідчених суддею або засвідчених у визначеному законом порядку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що судом першої інстанції долучено до матеріалів адміністративної справи довіреність, не засвідчену у визначеному законом порядку.

Разом з тим, щодо посилання Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на наявність в матеріалах адміністративної справи засвідченої суддею у судовому засіданні копії довіреності виданої представнику податкового органу Н.Попадюк, яку разом з відзивом на позовну заяву та клопотанням про долучення доказів було додано до адміністративної справи, Верховний Суд зазначає, що вказаний документ, засвідчений у відповідності до частини шостої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, в матеріалах адміністративної справи відсутній.

Однак, не виконання судом обов'язку щодо засвідчення довіреності, враховуючи перевірку судом першої інстанції повноважень представника податкового органу, не може свідчити про не підтвердження повноважень представника суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи наявність у суду апеляційної інстанції на момент прийняття ухвали про повернення апеляційної скарги матеріалів адміністративної справи та недотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства щодо засвідчення копії довіреності долученої до матеріалів адміністративної справи, Верховний Суд вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції щодо повернення апеляційної скарги.

Також, слід зазначити те, що при обмеженні апеляційного та касаційного оскарження судових рішень порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97. 

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. 

Невиконання судом апеляційної інстанції своїх, законодавчо закріплених, обов'язкових повноважень щодо перегляду рішення суду першої інстанції, нівелює можливість у поновлені порушених прав та обмежує право доступу до суду (доступу до суду апеляційної інстанції), яке передбачено Конституцією України та Європейською конвенцією про захист прав людини і основних свобод. 

Враховуючи вищевикладене, Львівський апеляційний адміністративний суд постановивши ухвалу від 12.03.2018 про повернення апеляційної скарги заявнику, порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим його рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 у справі №813/4179/17 (876/1864/18) скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду