Постанова
Іменем України
 
31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 334/2836/17
 
провадження № 61-39158св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Міністерство оборони України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року                       у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Воробйової І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що він з 05 грудня 1986 року по 03 лютого 1990 року в ході виконання службового обов'язку у складі збройних сил приймав участь у ліквідації наслідків аварії у 30-кілометровій зоні Чорнобильської атомної електростанції та отримав дозу радіаційного опромінення 4,67 БЕР.
Внаслідок ушкоджень здоров'я, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, він тривалий час знаходився на лікарняному, проходив чисельні медичні огляди та обстеження.
Рішенням медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено                  другу групу інвалідності.
Вказував, що внаслідок вказаних обставин він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт; порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, що негативно позначається на душевному стані. Його постійно турбують головні болі, похитування при ходьбі, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний дискомфорт в області серця, підвищений артеріальний тиск, болі у хребті та ногах, виникає запаморочення.
Зазначав, що через отримані захворювання йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдає йому моральної шкоди.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 240 000 грн.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада                2017 року у складі судді Баруліної Т. Є. позов ОСОБА_4 задоволено частково. 
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 встановлена друга група інвалідності, що є наслідком участі у ліквідації наслідків аварії у 30-кілометровій зоні Чорнобильської атомної електростанції під час проходження військової служби. Керуючись                статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 23, 170, 1167 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку повинно відшкодувати Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління, оскільки статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову               ОСОБА_4 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щопозивач отримав ушкодження здоров'я при виконанні службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у період                                 з 05 грудня 1986 року по 03 лютого 1990 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві до 1991 року.
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,                      ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та відмовлено йому у позові, оскільки він надав належні та достатні докази заподіяння йому моральної шкоди у зв'язку із участю у ліквідації наслідків аварії у 30-кілометровій зоні Чорнобильської атомної електростанції під час проходження військової служби, що стало підставою для встановлення йому другої групи інвалідності. 
 
У серпні 2018 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому вказувало, що судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи позивача висновків суду не спростовують.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 23ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. 
 
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини 
 
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
 
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.
 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
 
Положеннями статті 11 вказаного Закону України встановлено, що військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України
Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами. 
 
Встановивши, що ОСОБА_4 отримав ушкодження здоров'я при виконанні службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у період з 05 грудня 1986 року                    по 03 лютого 1990 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.
Апеляційний суд вірно вказав, що військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія Законів України: «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» користуються усіма правами й свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав та свобод, закріпленими у Конституції України та законах України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем було доведено факт завдання йому моральної шкоди, яку повинно відшкодувати Міністерство оборони України, є безпідставними.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
 
Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого  1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.
 
Оскільки ОСОБА_4 заявляв про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із захворюваннями, отриманими при виконанні службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у період з 05 грудня 1986 року по 03 лютого 1990 року,тобто не у Збройних Силах України, які знаходять у підпорядкуванні Міністерства оборони України (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»), а спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, то відсутні підстави для покладення обов'язку про відшкодування моральної шкоди на Міністерство оборони України, яке було утворено після отримання позивачем захворювань під час проходження військової служби.
 
Доводи касаційної скарги про право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, отриманого у період з 05 грудня 1986 року по 03 лютого 1990 року, не спростовують висновків апеляційного суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Ці доводи не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І. Гулько
 
Ю. В. Черняк