Постанова
Іменем України
 
05 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 552/968/17
 
провадження № 61-33981св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Бутенко С. Б., Пікуля В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до              ОСОБА_5 про стягнення аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 04 лютого 2012 року по 21 липня          2015 року вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_6,            ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги добровільно не надає.
На підставі вказаного, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року у складі судді Миронець О. К. позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі        640,00 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до заочного рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_5 сплачує на користь свого батька аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), періодично надає кошти на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_6, тому суд з урахуванням майнового стану відповідача вважав, що з нього необхідно сягнути аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).
 
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2017 року змінено. Збільшено розмір стягнутих з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2017 до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що малолітній син ОСОБА_6 є єдиною дитиною відповідача, який згідно з законом зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. Крім того, відповідач має достатній рівень матеріального забезпечення та має можливість надавати цю допомогу, тому суд вважав, що справедливим і розумним буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). 
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у пункті 3 частини першої статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. З урахуванням вказаного, суд першої інстанції правильно визначив частку його заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини, врахувавши при цьому наявність у платника аліментів непрацездатного батька інваліда на користь якого він сплачує аліменти. Таким чином, апеляційним судом безпідставно змінено рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
 
У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно зі статтею 180 СК України (тут і далі у редакції, чинній на час розгляду справи) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Встановивши, що сторони мають малолітнього сина, відповідач працевлаштований, має постійне місце роботи, має стабільний заробіток, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
 
Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки апеляційний суд, встановивши усі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4, визначивши розмір аліментів у 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), а не 1/3 частини, як просила позивач.
Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І. Гулько
 
Ю. В. Черняк