Постанова
Іменем України
21 листопада 2018 року
м. Київ
Справа № 127/93/17-ц
Провадження № 14-392 цс 18
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача - Гудими Д. А.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула справу за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції (далі також - ДАБІ) у Вінницькій області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 (далі також - скаржник), ОСОБА_5, про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року, ухвалене колегією суддів у складі Оніщука В. В., Медвецького С. К. і Марчук В. С.
Учасники справи:
        позивач: ОСОБА_3,
        відповідачі: Департамент ДАБІ у Вінницькій області, Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради,
        треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           4 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
1.1.     Скасувати зареєстровану за № ВН 142152642626 декларацію від 23 вересня 2015 року про готовність до експлуатації двоквартирного двоповерхового приватного житлового будинку загальною площею 212,9 кв. м замість старого на приватизованій земельній ділянці (квартира № 2) на АДРЕСА_2 (далі - декларація).
1.2.     Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 (індексний номер: 47937972), видане 19 листопада 2015 року (далі - свідоцтво).
1.3.     Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26276186 від 19 листопада 2015 року (далі - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень).
2.           Позов мотивував такими обставинами:
2.1.     17 травня 2012 року скаржник розпочав самочинне будівництво двоповерхового житлового будинку з підвальним приміщенням (далі також - будинок) на земельній ділянці у АДРЕСА_2 (за новою нумерацією - 11), яка межує із земельною ділянкою позивача на АДРЕСА_3 (за новою нумерацією - 13).
2.2.     Під час будівництва котловану для будинку скаржник порушив протипожежні норми та побутові розриви ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування № 44 від 14 квітня 1992 року, внаслідок чого завдав значну шкоду житловому будинку позивача.
2.3.     З огляду на вказане позивач звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Департаменту ДАБІ у Вінницькій області та зобов'язання вжити заходи до зупинення відповідних робіт.
2.4.     8 червня 2015 року Вінницький окружний адміністративний суд ухвалив постанову в адміністративній справі № 802/494/14-а, яку суд апеляційної інстанції залишив без змін, про часткове задоволення позову. Проте чинне судове рішення Департамент ДАБІ у Вінницькій області не виконував, а самочинне будівництво скаржник не припинив.
2.5.     23 вересня 2015 року Департамент ДАБІ у Вінницькій області зареєстрував скаржникові за № ВН 142152642626 декларацію.
2.6.     19 листопада 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області Стахова Т. В. прийняла рішення про державну реєстрацію за скаржником прав та їх обтяжень на будинок і видала свідоцтво.
2.7.     Департамент ДАБІ у Вінницькій області, на думку позивача, не виконав обов'язку щодо перевірки повноти даних, зазначених у декларації, під час її подання. Адже замість вказаного у ній двоквартирного двоповерхового приватного житлового будинку скаржникпобудував «одноквартирний чотириповерховий».
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
3.           5 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області постановив ухвалу, якою відкрив провадження у справі.
4.           15 травня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області замінив неналежного відповідача - Реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області - на Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради.
5.           22 серпня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
6.           Мотивував тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав як власника сусіднього будинку, а відтак доказів наявності підстав для скасування реєстрації декларації. Суд також дійшов висновку, що позивачеві слід відмовити і у скасуванні відповідних рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і свідоцтва, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про скасування декларації.
7.           Крім того, суд першої інстанції вказав, що скаржник, на ім'я якого були видані декларація та свідоцтво і який був власником житлового будинку на АДРЕСА_3 у м. Вінниці, не залучався до участі у справі співвідповідачем. З огляду на те, що вимоги були пред'явлені не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, у його задоволенні вирішив відмовити.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
8.           13 жовтня 2017 року Апеляційний суд Вінницької області ухвалив рішення, яким скасував рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року. Позов задовольнив частково: скасував реєстрацію декларації; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
9.           Суд апеляційної інстанції вважав, що реєстрацію декларації слід скасувати, оскільки є підстави, визначені частиною другою статті 39^1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктом 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року (далі - Порядок № 461), у відповідній редакції.
10.       На думку апеляційного суду, належним відповідачем щодо цієї позовної вимоги є Департамент ДАБІ у Вінницькій області, який реєстрував декларацію.
11.       Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважав, що, заявляючи вимоги про скасування свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмета спору і визначив скаржника не співвідповідачем, а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Оскільки спір стосується прав та обов'язків скаржника, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні решти позовних вимог.
12.       Також апеляційний суд вказав, що справа була розглянута за правилами цивільного судочинства з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року про закриття провадження у справі за аналогічним позовом, який був поданий позивачем за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13.       21 грудня 2017 року скаржник звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою. Просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року. 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
14.       25 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
15.       Мотивував тим, що скаржник оскаржує рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
16.       Скаржник вказує, що позовні вимоги про скасування реєстрації декларації мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.
17.       Стверджує, що апеляційний суд порушив право скаржника на правову допомогу та право адвоката як представника бути присутнім на судовому засіданні.
18.       Зазначає, що закон визначає вичерпний перелік підстав для скасування реєстрації декларації, тоді як апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, не застосував жодну з них.
19.       Вважає, що позивач не довів у суді порушення його прав оскарженою декларацією.
(2) Позиції інших учасників справи
20.       4 квітня 2018 року позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без змін рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(1.1) Щодо юрисдикції спору
21.       Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі також - КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
22.       Пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у зазначеній редакції визначав, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.
23.       Згідно з частиною першою статті 3 КАС України у вказаній редакції суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
24.       Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб'єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення (виконання або невиконання такою стороною зазначених функцій).
25.       Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу (далі також - ЦПК) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
26.       Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб'єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
27.       Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з'ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
28.       Позивач мотивував позов тим, що реєстрацією декларації були порушені його права на безпечне володіння, користування та розпоряджання майном, оскільки скаржник порушив під час будівництва сусіднього з позивачем будинку будівельні норми та правила.
29.       Предметом позову є скасування декларації, свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто, спірні правовідносини виникли щодо правомірності набуття фізичною особою-скаржником права власності на новостворений об'єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці, сусідній із ділянкою позивача.
30.       Частина друга статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачає серед способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. А також вказує, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
31.       Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
32.       Якщо порушення своїх прав особа обґрунтовує наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які ця особа вважає неправомірними та такими, що призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов'язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності та скасування відповідних актів є способом захисту цивільних прав й інтересів.
33.       Отже, не є публічно-правовим спір суб'єкта приватного права - фізичної чи юридичної особи - щодо управлінських дій суб'єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.
34.       У цій справі на підставі декларації, яка, на думку позивача, зареєстрована внаслідок протиправної бездіяльностіДепартаменту ДАБІ у Вінницькій області, у скаржника виникло речове право, правомірність набуття якого оспорює позивач. А тому цей спір стосується приватноправових відносин і не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
35.       З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про наявність в адміністративного суду юрисдикції щодо розгляду цього спору. Такий спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
36.       Близьких за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 815/7121/14 та від 23 травня 2018 року у справі № 802/233/16-а.
37.       Крім того, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що в ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 802/233/16-а вже було вирішене питання про відсутність юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду цього спору. Вказаний суд теж дійшов висновку, що позовні вимоги мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.
(1.2) Щодо належності повідомлення скаржника про час і місце судового засідання
38.       Інтереси скаржника у судах першої й апеляційної інстанцій представляв адвокат ОСОБА_11.
39.       Про призначене на 22 вересня 2017 року судове засідання у цій справі апеляційний суд повідомив учасників справи повістками про виклик до суду. І скаржник таку повістку отримав згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про одержання (а. с. 17 т. 2).
40.       Судове засідання, призначене на 22 вересня 2017 року, відбулося за участю представника скаржника - адвоката ОСОБА_11 Останній був повідомлений про дату, час і місце наступного судового засідання, призначеного на 10 год. 00 хв. 13 жовтня 2017 року, що підтвердив підписанням розписки (а. с. 25 т. 2).
41.       ВеликаПалата Верховного Суду вважає, що повідомлення представника скаржника про дату, час і місце судового засідання свідчить про те, що належно повідомленою є й особа, інтереси якої він представляє у судовому процесі.
42.       Відповідно до частин першої та другої статті 305 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
43.       Суд апеляційної інстанції надав оцінку заяві представника скаржника від 13 жовтня 2017 року про відкладення розгляду справи, визнавши причини неявки на судове засідання неповажними. Мотивував тим, що цей учасник справи уже надав пояснення щодо її суті, не долучив до заяви доказів, які би могли підтвердити факт його перебування на лікуванні, не зазначив причини власної неявки, хоча скаржник міг брати участь у розгляді справи особисто.
44.       ВеликаПалата Верховного Суду вважає такі висновки апеляційного суду обґрунтованими.
(1.3) Щодо належності відповідачів у справі
45.       Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом).
46.       Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні та юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції).
47.       Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у зазначеній редакції).
48.       Позов може бути пред'явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов'язки; 2)права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов'язки (стаття 32 ЦПК України у вказаній редакції).
49.       Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у вказаній редакції).
50.       Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред'явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
51.       Суд першої інстанції зазначив, що на судовому засіданні позивачеві були роз'яснені його процесуальні права, передбачені статтями 27 і 31 ЦПК України у чинній на час розгляду справи цим судом редакції, і що позивач був попереджений про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Крім того, на судовому засіданні суд роз'яснив позивачеві вимоги статей 10 і 60 ЦПК України у вказаній редакції, зокрема стосовно того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Однак позивач наполягав на задоволенні вимог, зазначених у позовній заяві, не залучивши скаржника до участі у справі співвідповідачем.
52.       Суд апеляційної інстанції також встановив, що, заявляючи вимоги про скасування свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, позивач визначив скаржника, на чиє ім'я було видане свідоцтво та проведена вказана реєстрація, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що, оскільки скаржник не є співвідповідачем у справі, а позовні вимоги про скасування свідоцтва і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосуються безпосередньо його прав і обов'язків, це є підставою для відмови у задоволенні позову у частині цих вимог.
53.       З огляду на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції суд не був уповноважений замінювати неналежного відповідача належним і залучати співвідповідача з власної ініціативи без клопотання позивача, а позовні вимоги пов'язані із оспорюванням речового права скаржника, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
54.       Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, суд першої інстанції вважав, що належним відповідачем, як і щодо інших вимог позивача, є особа, на чиє ім'я така декларація була зареєстрована, а саме скаржник. Натомість, суд апеляційної інстанції визнав належним відповідачем щодо вказаної вимоги Департамент ДАБІ у Вінницькій області.
55.       Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
56.       Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина восьма статті 39 вказаного Закону).
57.       Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).
58.       Отже, ініціатором реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації є замовник будівництва, який несе відповідальність за достовірність даних, вказаних ним у такій декларації.
59.       Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 зазначеного Закону).
60.       Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що замовником будівництва будинку на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою позивача, був скаржник.
61.       Позивач мотивував вимоги порушенням його прав на безпечне володіння, користування та розпоряджання майном, а також порушенням скаржником будівельних норм і правил під час будівництва будинку.
62.       Підставою для скасування декларації, на думку позивача, є зазначення у ній скаржником недостовірних даних, оскільки, як стверджував позивач, збудований будинок не відповідає поверховості, кількості квартир і загальній площі, передбаченій проектом, а також розміщений впритул до будинку позивача, що створює загрозу знищення власності останнього у випадку пожежі.
63.       Позовні вимоги про скасування свідоцтва і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивач вважав похідними від вимоги про скасування декларації, про що зазначив у позовній заяві.
64.       Отже, вимога позивача про скасування декларації, в якій, на його думку, скаржник навів недостовірні дані, пов'язана з оспорюванням законності набуття скаржником права власності на будинок.
65.       З огляду на це Велика Палата Верховного Суду вважає, що ініційований фізичною особою спір про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача особою, за якою на підставі вказаної декларації було зареєстроване право власності на цей об'єкт нерухомого майна.
66.       Скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об'єкт нерухомого майна, вплине на права й обов'язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об'єкта нерухомості. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).
67.       Якщо замовник будівництва після реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та державної реєстрації права власності на цей об'єкт відчужив його іншій особі, така особа за умови, що до неї відсутні позовні вимоги, має бути залучена до участі у справі про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки скасування реєстрації зазначеної декларації може вплинути на права цієї особи, зокрема бути підставою для подальшого оспорювання її права власності на відповідний об'єкт.
68.       Враховуючи наведене Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що належним відповідачем за вимогою про скасування декларації є Департамент ДАБІ у Вінницькій області, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним відповідачем за цією вимогою, як і за вимогами про скасування свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, має бути скаржник.
(2)        Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(2.1)   Щодо суті касаційної скарги
69.       Відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
70.       Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).
71.       Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
72.       З огляду на оцінку аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій ВеликаПалата Верховного Суду вважає, що рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року в частині задоволення позовної вимоги про скасування реєстрації декларації слід скасувати; у цій частині залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року; в іншій частині рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.
(2.2)   Щодо судових витрат
73.       Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
74.       Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (частина дванадцята статті 141 ЦПК України).
75.       Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).
76.       Позивач був звільнений від сплати судового збору. А тому з огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та відмову у задоволенні позову сплачений третьою особою у зв'язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції судовий збір компенсується за рахунок держави.
77.       Отже, на користь скаржника з Державного бюджету України слід стягнути судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у сумі 3 840 (три тисячі вісімсот сорок) грн.
(3)        Висновки щодо застосування норм права
78.       Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина друга статті 16 ЦК України).
79.       Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
80.       Якщо порушення своїх прав особа обґрунтовує наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які ця особа вважає неправомірними та такими, що призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов'язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності та скасування відповідних актів є способом захисту цивільних прав й інтересів.
81.       Якщо фізична особа оспорює правомірність набуття іншою особою речового права, яке було зареєстроване на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, спір про скасування реєстрації такої декларації, скасування свідоцтва про право власності, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
82.       Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
83.       Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).
84.       Ініційований фізичною особою спір про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача особою, за якою на підставі вказаної декларації було зареєстроване право власності на відповідний об'єкт нерухомого майна.
85.       Скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об'єкт нерухомого майна, впливає на права й обов'язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об'єкта нерухомості. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).
86.       Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін (частина перша статті 35 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (частина друга вказаної статті).
87.       Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи (частина перша статті 53 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (частина третя вказаної статті).
88.       Якщо замовник будівництва після реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та державної реєстрації права власності на цей об'єкт відчужив його іншій особі, така особа за умови, що до неї відсутні позовні вимоги, має бути залучена до участі у справі про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки скасування реєстрації зазначеної декларації може вплинути на права цієї особи, зокрема бути підставою для подальшого оспорювання її права власності на відповідний об'єкт.
Керуючись частиною першою статті 400, пунктами 1 і 4 частини першої статті 409, частиною першою статті 410, статтями 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А :
1.   Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити частково.
2.   Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року в частині скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 23 вересня 2015 року, зареєстрованої за № ВН 142152642626 на об'єкт - будівництво двоквартирного, двоповерхового приватного житлового будинку замість старого на приватизованій земельній ділянці (квартира № 2) на АДРЕСА_2, скасувати; у цій частині залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року. В іншій частині рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.
3.   Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 (21034, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судовий збір у сумі 3 840 (три тисячі вісімсот сорок) гривень, сплачений 12 лютого 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | Д. А. Гудима
Судді: | Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
| С. В. Бакуліна | О. Б. Прокопенко
| В. В. Британчук | Л. І. Рогач
| В. І. Данішевська | І. В. Саприкіна
| О. С. Золотніков | О. М. Ситнік
| О. Р. Кібенко | О. С. Ткачук
| В. С. Князєв | В. Ю. Уркевич
| Л. М. Лобойко |