ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2018 року 
Київ
справа №820/3539/16
адміністративне провадження №К/9901/32524/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 820/3539/16
за позовом ОСОБА_2
до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання дій незаконними та скасування наказу,
за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради
на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2017 року (у складі колегії суддів Дюкарєвої С.В., Жигилія С.П., Перцової Т.С.), 
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень просила суд:
визнати дії посадових осіб відповідача по проведенню позапланової перевірки об'єкта будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_1» (замовник ОСОБА_2) незаконними;
визнати незаконним та скасувати наказ начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) 19 травня 2016 року за №  14, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 10 листопада 2015 року №  ХК082153140740 на об'єкт «Реконструкція квартири АДРЕСА_1» (замовник ОСОБА_2), скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ХК 142153311276 від 27 листопада 2015 року "Реконструкція квартири АДРЕСА_1" (замовник ОСОБА_2).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування наказу відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.
28 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшла заява про відмову від позову.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2017 року прийнято відмову представника позивача від адміністративного позову. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року у справі № 820/3539/16 - скасовано. Провадження у адміністративній справі № 820/3539/16 за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування наказу - закрито.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, відповідач звернувся із касаційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2017 року в частині скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі та визнати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року нечинною.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 24 квітня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 820/3539/16, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
Згідно з пунктом 4 Перехідних положень КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 18 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу №  820/3539/16 та призначив її до розгляду ухвалою від 19 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 20 грудня 2018 року. 
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи заяву позивача про відмову від позову, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про невідповідність дій та рішень Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради вимогам чинного законодавства. 
Від інших учасників справи відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2017 року відповідає неповністю, а вимоги касаційної скарги відповідача є частково обґрунтованими з огляду на наступне. 
Судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 203 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) та пункту 2 частини першої статті 157 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) прийнято постанову про закриття провадження у справі.
Згідно зі статтею 194 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення)  позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.
Відповідно до статті 112 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення) позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи. 
Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог. 
У разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.
Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Судове рішення, яким прийнято відмову від адміністративного позову та закрито провадження у справі №  820/3539/16, за своєю суттю є винятково процесуальним судовим документом, який стосується добровільної відмови позивача від свого права на судовий захист, а також визнання позивачем, що рішення та дії суб'єкта владних повноважень, які виступають предметом позову  у цій справі є такими, що здійсненні на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
З цією метою процесуальним законом встановлені імперативні вимоги про неприпустимість повторного звернення до суду з аналогічним позовом (частина третя статті 157 КАС України, в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення та частина друга статті 239 КАС України в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення).
Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині мотивів задоволення заяви про відмову від позову.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).
Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої та четвертої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Судом апеляційної інстанції не застосовано процесуальні норми, які підлягали застосуванню, внаслідок чого суд при прийнятті рішення виходив з помилкових мотивів, однак зробив вірні висновки по суті справи, тому рішення суду апеляційної інстанції слід змінити в частині мотивів задоволення заяви про відмову від позову.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судe апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради задовольнити частково.
Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2017 року змінити у частині мотивів задоволення заяви про відмову від позову, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          М.І. Гриців 
                                                                                          Н.В. Коваленко