ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2019 року 
Київ
справа №645/1770/16-а
адміністративне провадження №К/9901/6775/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів:                                                                     Бевзенка В. М., 
                                                                             Шарапи В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року (суддя - Ульяніч І.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року (головуючий суддя - Бенедик А.П., судді: Філатов Ю.М., Калиновський В.А.) 
у справі № 645/1770/16-а
за позовом ОСОБА_3                                                                              до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області                                                                                                             про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
1. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Бойченка Вадима Віталійовича від 31.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження №50131769.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року, яку було залишено без змін ухвалою  Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року, в задоволені позову було відмовлено.
Суди попередніх інстанцій мотивують свої рішення тим, що державний виконавець діяв на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства, оскільки позивачу була поновлена виплата пенсії, на підставі документів, що є в матеріалах пенсійної справи. Позивачем не було надано доказів звернення щодо неповноти або неправильності виконання рішення до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконними та необґрунтованими, а тому просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.    
Як на підставу для задоволення позовних вимог, скаржник, окрім іншого, вказує про те, що йому призначену пенсію «в розмірі на дату припинення», хоча судовим рішенням зобов'язано боржника призначити пенсію «в розмірах відповідно до чинного законодавства». 
Відповідачем заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.  
Клопотання про розгляд справи за участі скаржника не заявлено.
ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, 10.02.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Бойченка В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50131769 про примусове виконання виконавчого листа №645/2730/15-а від 20.01.2016 року про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.
Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова від 20.01.2016 року повідомлено, що пенсія за віком ОСОБА_3 поновлена з 07.10.2009 року, доплата нарахована за лютий 2016 року в розмірі 2973,63 грн. в повному обсязі з 07.10.2009 року по 25.09.2014 року, з подальшою щомісячною виплатою.
В результаті чого, 31.03.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Бойченко В.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №50131769. Виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
4. Конституція України
Частини 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
5. Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV)
Статтею 1 Закону № 606-XIV визначено, що  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 1 та 2 статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, підставою для прийняття постанови від 31 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 50131769 з примусового виконання виконавчого листа № 645/2730/15-а від 20 січня 2016 виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова, було повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова від 20 січня 2016 року про те, що пенсія за віком ОСОБА_3 поновлена з 07 жовтня 2009 року, доплата нарахована за лютий 2016 року в сумі 2973,63 грн. в повному обсязі з 07 жовтня 2009 року по 25 вересня 2014 року, з подальшою щомісячною виплатою. 
З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі Хотинського районного суду №2а-5286 від 10 серпня 2011 року зазначена резолютивна частина рішення суду, а саме: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 07жовтня 2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.
Боржником - Управлінням Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова було повідомлено відповідача про те, що пенсія за віком ОСОБА_3 поновлена  з 07.10.2009 року, доплата нарахована за лютий 2016 року в розмірі 2973,63 грн. в повному обсязі з 07.10.2009 року по 25.09.2014 року, з подальшою щомісячною виплатою.
Тобто подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, а тому за наслідками виконання рішення суду державний виконавець зобов'язаний закінчити виконавче провадження.
З огляду на те, що суд не вправі зобов'язувати посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, також, аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач здійснив всі необхідні заходи для виконання судового рішення, передбачених вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів попередніх інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, п. 1 ч. 1 ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді          В.М. Бевзенко
                                                                                                            В.М. Шарапа