Постанова
Іменем України
05 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/26575/16-ц
 
провадження № 61-18326св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідачі: компанія «Сільверуід Лімітед (Silverweed Limited)», закрите акціонерне товариство «Центрбудінвест», товариство з обмеженою відповідальністю «КУА Круар»,
представник компанії «Сільверуід Лімітед (Silverweed Limited)» - Хруленко Михайло Вікторович,
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 
2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., 
Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до 
компанії «Сільверуід Лімітед (Silverweed Limited)», закритого акціонерного товариства «Центрбудінвест» (далі - ЗАТ «Центрбудінвест»), товариства з обмеженою відповідальністю «КУА Круар» (далі - ТОВ «КУА Круар»), третя 
особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договорів недійсними.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання 
на 23 вересня 2016 року.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.
 
Ухвала районного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не з'явилась у судове засідання, призначене на 23 вересня 2016 року, та повторно у судове засідання, призначене на 08 листопада 2016 року, тому на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року позовну заяву залишено без розгляду.
 
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 
від 08 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 було повідомлено про призначене судове засідання на 23 вересня 2016 року, що підтверджується розпискою. Також ОСОБА_4 та її представник - 
ОСОБА_5 були обізнані про відкладення розгляду справи на 08 листопада 
2016 року, а посилання на неможливість з'явитись у судове засідання з поважних причин не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки частиною третьою статті 169 та пункту 3 частини першої 
статті 207 ЦПК України 2004 року передбачено підстави залишення позову без розгляду, незалежно від поважності причин неявки позивача у судове засідання.
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосування норм процесуального права. Посилалась на те, що про день та час розгляду справи її та її представника не було належним чином повідомлено. 
 
У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від компанії «Сільверуід Лімітед (Silverweed Limited)», в якому вона вважає касаційну скаргу ОСОБА_4 необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення такими, що ухвалені з додержанням норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до роз'яснень, наданих судам у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює чи повідомлені ті хто не з'явився про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року.
 
Згідно з частиною п'ятою статті 76 ЦПК України 2004 року вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.
 
Відповідно до частини другої статті 169 ЦПК України 2004 року неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. 
 
Таким чином, оскільки від ОСОБА_4 не надходили заяви про розгляд справи за її відсутності й призначені у справі два останні судові засідання не відбулись через неявку позивача та/або представника, тому у суду першої інстанції були наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. 
 
У пункті 41 рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
 
У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Тобто підставою для залишення позову без розгляду є саме повторна неявка позивача, повідомленого належним чином у судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
 
Ураховуючи факт повторної неявки ОСОБА_4, а також те, що застосування такого правила не ставиться в залежність від причин повторної неявки, доводи касаційної скарги про неврахування судом поважності причин неявки позивача та її представника є необґрунтованими.
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
 
Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_5 не були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань спростовуються матеріалами справи, зокрема 21 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи, що свідчить про обізнаність її про призначення справи до розгляду на 23 вересня 2016 року (а.с. 54). У судове засідання 23 вересня 2016 року позивач та її представник не з'явились, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено 
на 08 листопада 2016 року. 04 листопада 2016 року представником позивача - ОСОБА_5 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 08 листопада 2016 року (а.с. 123). В судове засідання 
08 листопада 2016 року позивач та її представник повторно не з'явились.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
О. В. Білоконь
 
Є. В. Синельников