Постанова
Іменем  України
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 619/5608/14-ц
провадження № 61-16139св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Черкасова В. В., Кокоші В. В., Міненкової Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                   ОСОБА_2 про визначення порядку користування житлом.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 З відповідачем вони розлучені, однак ОСОБА_2 разом з дітьми проживає у вищевказаному житловому будинку та порушує його права як співвласника вказаного житлового будинку, чинить йому перешкоди та не допускає до будинку, поводить себе агресивно.  
Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_1 просив суд:
визначити порядок користування житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_3, по АДРЕСА_1
надати ОСОБА_3 для проживання кімнати № 1-4 площею 17,60 кв. м з правом проходу через коридор (№ 1-1) та користування кухнею (№ 1-2), верандою № 1 і ганком літ. «А-1», а також із правом користування наступними господарсько-побутовими будівлями: сараями літ. «Б», літ. «Е», погребом літ. «В», вбиральнею літ. «г», колонкою № 4;
надати йому ОСОБА_1 для проживання кімнату № 1-3 площею 13,70 кв. м і кімнату № 1-5 площею 7,40 кв. м, з правом проходу через коридор (№ 1-1) та користування кухнею (№ 1-2), верандою № 1 і ганком літ. «А-1», а також із правом користування наступними господарсько-побутовими будівлями: літньою кухнею літ. «Г», гаражем літ. «Д», вбиральнею літ. «г», колонкою № 4. Просив судові витрати покласти на відповідача.
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області                       від 27 травня 2016 року позовні вимоги задоволено.
Визначено порядок користування житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 щодо ОСОБА_2: коридор № 1-1 площею 4,2 кв. м, житлову кімнату № 1-5 площею 7,4 кв. м, житлову кімнату № 1-4 площею 17,6 кв. м, загальною площею 29,2 кв. м та надвірні споруди: 1/2 частину огорожі № 1-3, 1/2 частину колонки № 4, частину веранди площею 2,8 кв. м, крильце - «а1», сарай «Б», сарай «Е», погріб «В», 1/2 вбиральні «Ж». 
Визначено порядок користування житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 щодо ОСОБА_1: кухню № 1-2 площею 10,00 кв. м, житлову кімнату № 1-3 площею 13,7 кв. м, загальною площею 23,7 кв. м та надвірні будівлі: частина веранди «а» площею 6,5 кв. м, літню кухню «Г», веранду «г», гараж «Д», 1/2  частину огорожі № 1-3, 1/2 частину колонки № 4, 1/2 вбиральні «Ж». Виконання робіт покладено на сторони.
Заочне рішення районного суду мотивованого тим, що сторони є співвласниками спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, однак не дійшли згоди щодо порядку користування вказаним нерухомими майном відповідно до належних їм часток, а тому суд дійшов висновку про можливість визначити порядок користування відповідно до другого варіанта поділу домоволодіння, запропонованого в експертному висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року                        № 10086.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області                           від 27 травня 2016 року скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено порядок користування відповідно до розміру часток кожного із співвласників житловими приміщеннями та надвірними спорудами, які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і                     ОСОБА_2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 10086.
ОСОБА_2 надано для проживання в індивідуальне користування житлові приміщення в основній частині будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «1-3», площею 13,7 кв. м, житлову кімнату «1-5», площею              7,4 кв. м, а також надатно у користування приміщення в основній частині                   літ. «А-1» з можливістю проходу через коридор (№ 1-1) та користування кухнею (№ 1-2), верандою (№ 1) і ганком - літ. «а-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 
ОСОБА_1 надано для проживання в індивідуальне користування житлові приміщення в основній частині будинку літ. «А-1»: житлову кімнату «1-4», площею 17,6 кв. м, а також надано у користування приміщення в основній частині літ. «А-1» з можливістю проходу через коридор (№ 1-1) та користування кухнею (№ 1-2), верандою (№1) і ганком - літ. «а-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено наступні господарсько-побутові будівлі: літню кухню - літ. «Г», веранду літ. «г», гараж - літ «Д», вбиральню - літ «Ж», колонку - № 4, огорожі № 1-3, сараї -   літ. «Б» і літ «Е», погреб - літ. «В», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, не звернув уваги, що позов було заявлено про встановлення порядку користування спірним житловим будинком та поділив спірний житловий будинок в натурі. При цьому суд апеляційної інстанції, визначаючи порядок користування позивачем житловим будинком, керувався висновками судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 10086. А також, враховуючи, що ОСОБА_2 проживає у спірному житловому будинку разом з дітьми, а ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою, суд залишив господарсько-побутові будівлі у спільному користуванні сторін.
У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада             2016 року, рішення Дергачівського районного суду Харківської області                         від 27 травня 2016 року залишити в силі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, мотивуючи своє рішення, посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи, однак не врахував інші обставини у справі, зокрема те, що сторони перебувають у неприязних стосунках, і такий порядок користування буде суперечити інтересам сторін та порушує їх права.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області                   від 08 листопада 2012 року на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині кожному житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 
Вказаний будинок складається із будинку літ. «А1», загальною площею              38,70 кв. м, який в свою чергу складається із коридору, площею 4,20 кв. м, кухні площею 10,00 кв. м, веранди площею 9,30 кв. м і трьох житлових кімнат: № 3 площею 13,70 кв. м, № 4 площею 17,60 кв. м, № 5 площею 7,40 кв. м. Крім того, у спірному домоволодінні є ганок літ. «А-1», сараї: літ. «Б», літ. «Е», погріб літ. «В», літня кухня літ. «Г», гараж літ. «Д», вбиральня літ. «г», паркан № 1, колонка № 4.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 358 ЦК України, висловлений Верховним Судом України у постанові від 03 квітня                   2013 року № 6-12цс13.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 лютого 2016 року № 10086 запропоновано один варіант визначення порядку користування будинком АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток кожного із співвласників, а також чотири варіанти розподілу домоволодіння між співвласниками (а. с. 87).
Звертаючись із позовом ОСОБА_1 просив надати йому в користування кімнати площами 13,70 та 7,40 кв. м та залишити у користуванні                   ОСОБА_2 кімнату площею 17,60 кв. м. 
Апеляційний суд, вирішуючи спір, у порушення положень статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) вийшов за межі позовних вимог та надав ОСОБА_1 у користування кімнату площею 17,60 кв. м, у той час, як позивач просив виділити йому у користування 2 жилі кімнати загальною площею 21,1 кв. м, що не відповідає його частці у праві спільної часткової власності, яка становить 19,35 кв. м.
Таким чином, апеляційний суд у порушення положень статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору не встановив, не з'ясував розміру часток у праві спільної часткової власності сторін, вийшов за межі позовних вимог та ухвалив рішення, що не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України, є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. М. Коротун
| В. І. Крат
| В. П. Курило