Постанова
Іменем України
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 264/2548/16-ц
провадження № 61-629св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., 
Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_4,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від віл 21 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 11 лютого 2010 року у розмірі 47 485,53 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання заочного рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від віл 21 листопада 2016 року.
Заява мотивована тим, що у зв'язку із проведенням на території міста Маріуполя Донецької області антитерористичної операції (далі - АТО) матеріальні можливості ОСОБА_4 погіршилися, а проживання в районах зони АТО створює загрозу здоров'ю і життю заявника та її дітей. Вказані обставини перебувають поза її волею. Крім того, у неї на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей. Також, у результаті терористичної діяльності заявнику було завдано збитків, непередбаченими обставинами, які погрішили її фінансовий стан та спричинили невиконання договірних зобов'язань за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Посилаючись на настанням для неї форс-мажорних обставин на період дії АТО, ОСОБА_4 просила суд відстрочити виконання заочного рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області 
від 21 листопада 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення АТО і відповідного Розпорядження Кабінету Міністрів України.
Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2017 року (у складі судді Литвиненко Н. В.) заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду задоволено частково.
Відстрочено виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року у справі № 264/2548/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 лютого 2010 року у розмірі 47 485,53 грн та суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн, строком на 1 рік з моменту набрання цієї ухвали законної сили, але в будь-якому випадку не довше ніж до моменту прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про завершення (припинення) АТО на території Донецької та Луганської областей.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на період проведення АТО особи звільняються від нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання ними цивільних зобов'язань, що фактично являє собою нормативне врегулювання випадку обставин непереборної сили (форс-мажор). Отже, заявник надала докази наявності у неї виняткових обставин, які роблять неможливим виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 21 листопада 2016 року.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області 
від 03 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, враховуючи інтереси позивача, на користь якого стягнуто заборгованість за кредитним договором, та з метою недопущення порушення цих прав, у задоволенні заяви про відстрочення рішення суду слід відмовити. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив норми матеріального права та не врахував правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2879цс16 від 13 березня 2017 року, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню як така, що не ґрунтується на законі.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків судів не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 373 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.
У пункті 10 Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження», роз'яснено, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе; у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або ч його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відстрочення рішення суду, апеляційний суд виходив з того, що заявник не довела належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду відповідно до статті 373 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою).
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України у справі 
№ 6-2879цс16 від 13 березня 2017 року, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Посилання на статтю 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у правовому висновку є необґрунтованими, оскільки положеннями цього Закону регулюються питання звільнення боржника від оплати штрафу та пені у правовідносинах з банком. Обмежень у часі щодо виконання рішення суду закон не містить.
Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об'єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. М. Сімоненко