П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
19 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 2-976/98
провадження № 61-45676св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів:  Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Фаловської І.М., Штелик С.П., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_3,
заінтересована особа - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,
боржник - ОСОБА_4, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року у складі головуючого судді Ковальчук Л. М. та постанову Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року у складі суддів: Верланова С. М., Іванової І. В., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом                     ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.
Заяву ОСОБА_3 мотивовано тим, що на підставі рішення                  Києво-Святошинського районного суду Київської області 09 червня 1998 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів видано виконавчий лист № 2-976. Вказаний виконавчий лист пред'явлено до виконання до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Деснянський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві), відкрито виконавче провадження. Однак з 2006 року аліменти з боржника ОСОБА_4 не стягувались. Згідно листа Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві             від 16 травня 2018 року державним виконавцем направлено 02 червня                    2006 року розпорядження разом з оригіналом виконавчого документа до бухгалтерії ЗАТ «Укртехзв`язок» про стягнення аліментів із заробітної плати боржника. Проте на неодноразові вимоги державного виконавця до                            ЗАТ «Укртехзв`язок» станом на 16 травня 2018 року оригінал виконавчого документа на адресу відділу не надходив. Посилаючись на те, що виконавчий лист №2-976, виданий 09 червня 1998 року Києво-Святошинським районним судом Київської області втрачено, заявник просила її заяву про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа від 09 червня 1998 року № 2-976 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.
Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оригінал виконавчого листа втрачено, що унеможливлює виконання рішення суду, порушує принцип обов'язковості судових рішень та є підставою для видачі дубліката виконавчого документу.
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження у справі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що за змістом пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Однак строк пред'явлення виконавчого документа до виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 1998 року закінчився 12 грудня 2015 року, тобто ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою з пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки тому, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа № 2-976, виданого 09 червня 1998 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. Вказаним судовим рішенням встановлено, що законні підстави для видачі дубліката виконавчого листа відсутні.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 2-976/98 із Києво-Святошинського районного суду Київської області.
16 листопада 2018 року ОСОБА_3 подаладо Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, вказуючи на те, що підстав для задоволення його скарги немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують. 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що рішенням                      Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 1998 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 27 травня 1998 року. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі                  1/4 частини заробітку до досягнення дочкою ОСОБА_7 трирічного віку.
16 січня 2015 року ОСОБА_5 після укладення повторного шлюбу, змінила прізвище на «Федорова».
Судами установлено, що 09 червня 1998 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-976/98, який пред`явлення його до виконання у червні 2006 року. Відповідно до довідки Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 16 травня 2018 року перебуває на виконанні у Деснянському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з 01 червня 2006 року (реєстраційний номер виконавчого провадження в АСВП 17047075). 
02 червня 2006 року державним виконавцем на адресу ЗАТ «Укртехзв`язок» направлено виконавчий лист № 2-976 разом із розпорядженням про відрахування аліментів із заробітної плати боржника ОСОБА_4 
02 листопада 2011 року та 16 травня 2018 року державним виконавцем направлялись на адресу ЗАТ «Укртехзв`язок» вимоги про необхідність повідомити відділ про стан виконання рішення суду про стягнення аліментів та розмір відрахованих із заробітної плати ОСОБА_4 аліментів та повернення виконавчого листа, однак станом на 16 травня 2018 року оригінал виконавчого листа № 2-976 від 09 червня 1998 року на адресу відділу із даними про виконання рішення суду не надходив.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частиною першою статті 431 ЦПК України, яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року, визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів,  Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті першої розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини 4 статті                             431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Згідно з пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2015 року,  у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Вимогами частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Разом з тим, за положеннями частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.
Одночасно, відповідно до п. 9 розділу XVI Інструкції з примусового виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції № 512/5                        від 2 квітня 2012 року (далі Інструкція)в редакції на час  повноліття дитини, на яку стягнуто аліменти, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.
У подальшому Наказом Міністерства юстиції № 855/5 від 21.03.2018внесено зміни, відповідно до яких у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.
Крім того, відповідно до положень розділу XV Інструкції передбачено відновлення втраченого виконавчого провадження або його частини. Цим розділом передбачено також отримання дубліката виконавчого листа та процедура відновлення усього провадження або його частини.
Отже, для вирішення питань про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів, судам слід встановити наступні фактичні обставини справи: чи було прийнято судове рішення на підставі, якого було видано виконавчий лист, чи не пройшли строки для пред'явлення виконавчого листа до виконання з урахуванням переривання такого строку або зупинення, чи є підстави для відновлення втраченого виконавчого провадження (матеріалів виконавчого провадження); чи існує за виконавчим листом заборгованість тощо.
Разом з тим, у порушення положень статті 263 ЦПК України суди не надали оцінку наявним у справі доказам, не встановили чи є підстави для видачі дубліката виконавчого листа з огляду на зазначені положення законодавства, чи існує заборгованість по стягненню аліментів тощо.
У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_4  необхідно задовольнити частково, а рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 13 вересня                     2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                           В.С. Висоцька
Судді:                                                                                      С.Ю. Мартєв
                                                                                      В.М.Сімоненко
                                                                                      І.М.Фаловська
                                                                                      С.П.Штелик