ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року 
м. Київ

Справа №  916/4267/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пєскова В.Г. - головуючий, Погребняка В.Я., Сухового В.Г.,

учасники справи:
позивач - Суворівська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області,
відповідач - Фермерське господарство "Мавра", 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників судового процесу касаційну скаргу Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області 
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 
у складі колегії суддів: Ярош А.І. (головуючий), Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,
у справі за позовом Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області
до Фермерського господарства "Мавра"
про стягнення 474 912,15 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанції
1.    Суворівська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області (далі - Суворівська селищна рада) звернулась до Суду з позовом по даній справі, який обґрунтовано невиконанням Фермерським господарством "Мавра" (далі - ФГ "Мавра") своїх зобов'язань щодо оплати поставленого їй товару за договорами купівлі-продажу майна від 21.03.2012 та від 11.04.2012, а також актом № 2 "Приймання передачі об'єктів соціальної сфери комунальної власності (крім житла)".
2.    Позовні вимоги обґрунтовані укладеними між сторонами договорами купівлі-продажу майна від 21.03.2012 та від 11.04.2012, відповідно до яких позивач зобов'язався передати відповідачу належне йому майно, а саме, чавунні та металеві труби на глибині 1 м на полях №№ 31, 32, 36. 37, 38, 39, 46, 47, 49, 50 другого сівообороту польових культур на території Суворівської селищної ради, а відповідач зобов'язався прийняти майно в порядку та на умовах, передбачених договорами (п.1.1). 
3.   Пунктами 3.1 договорів передбачена сплата відповідачем вартості майна частками безготівковим способом протягом 1-го банківського дня з моменту отримання майна на розрахунковий рахунок, вказаний позивачем.
4.   Відповідно до акту № 2 "Приймання передачі об'єктів соціальної сфери комунальної власності (крім житла)", комісією, створеною відповідно до розпорядження Суворівського селищного голови від 01.02.2013 № 04/с у складі селищного голови Генчевського П.Д., землевпорядника ОСОБА_7., голови постійної комісії по регулюванню земельних відносин ОСОБА_12., голови СФГ "Драганова Д.В." Драганова Д.В., депутата селищної ради ОСОБА_13., 04.02.2013 проведено обстеження об'єктів передачі чавунних та стальних труб зрошувальної системи, які належать Суворівській територіальній громаді і передаються ФГ "Мавра".
5.     Акт № 2 містить підпис голови ФГ "Мавра" та відбиток печатки ФГ "Мавра" (а.с.12).
6.  В обґрунтування позовних вимог позивач також посилався на заяви директора ФГ "Мавра" від 14.03.2012, в якій останній просить реалізувати 3   000 м чавунної труби 300 мм для господарських потреб, та гарантує демонтаж та вивіз труб власними силами, а також гарантує оплату (а.с.19); та заява від 09.04.2012 з аналогічним змістом (а.с.20).
7.    Разом з тим, ФГ "Мавра" категорично заперечує факт підписання головою ФГ "Мавра" ОСОБА_11 договорів купівлі-продажу майна від 21.03.2012 та від 11.04.2012, акту № 2 приймання-передачі від 21.03.2013, заяви про реалізацію труб від 06.04.2012.
8.   Для з'ясування зазначених обставин ухвалою суду апеляційної інстанції призначалась по справі судова почеркознавча експертиза, за висновком якої підпис від імені голови ФГ "Мавра" ОСОБА_11 у договорі купівлі-продажу майна від 11.04.2012, виконаний не ОСОБА_11, а іншою особою.
9.   Дослідження підпису на договорі від 21.03.2012, акті № 2 приймання-передачі від 21.03.2013 не проводилось, оскільки відповідно до листа Суворовської селищної ради від 19.06.2017 № 335 (т.1 а.с.104), оригіналів договору та акту немає, тому що селищною радою вони раніше надавались контролюючим та правоохоронним органам під час здійснення перевірок.
10.   Позивачем надано до суду копії квитанцій, як доказ проведення ФГ "Мавра" оплат, відповідно до яких СФГ "Мавра" сплачувало на користь Суворівської селищної ради грошові кошти з призначенням платежів "за труби стальні згідно рахунку-фактури № 2; труби чавунні; оплата за товар згідно рахунку 28 від 03.04.2012, згідно рахунку № 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 37, 38, 43, 44, 33, 31, 32, 51, 53" (т.1 а.с.59-70).
11.  Відповідач заперечує факт проведення зазначених платежів саме ним, зазначає, що не оплачував кошти на рахунок Суворівської селищної ради.

Подання позовної заяви 
12.  У жовтні 2015 року Суворівська селищна рада звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до ФГ "Мавра" про стягнення 474   912,15   грн, з яких: основний борг в сумі 262 380 грн.; 3% річних в сумі 20   832,   25   грн; інфляційні витрати в сумі 191 699, 90 грн.
13.  В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на укладання з відповідачем договорів купівлі-продажу майна від 21.03.2012 та 11.04.2012, передачу відповідачеві чавунних та металевих труб відповідно до умов договорів, та порушення відповідачем зобов'язань щодо повної оплати купленого товару за договорами, внаслідок чого виникла заборгованість, на яку нараховано 3% річних та інфляційних втрат.

Розгляд справи судами
14.  Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.11.2015 у справі №   916/4267/15 задоволено позов Суворівської селищної ради про стягнення з ФГ "Мавра" 262 380 грн основного боргу, 20 832, 25 грн 3% річних, 191 699, 90 грн інфляційних. Стягнуто з ФГ "Мавра" на користь Суворівської селищної ради 262 380 грн основного боргу, 20 832, 25 грн 3% річних, 191 699, 90 грн інфляційних, 7 123, 68 грн витрат зі сплати судового збору.
15.  Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов'язання за договорами виконав, що підтверджується актом № 2 "Приймання передачі об'єктів соціальної сфери комунальної власності (крім житла)", який містить відомості про обстеження вказаного майна 04.02.2013, затверджений рішенням Суворівська селищна рада, та наданий до матеріалів справи. В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконав частково. Позивач вказує на здійснення оплат 09.04.2012 на суму 91 740 грн, 08.05.2012 на суму 145 200 грн, 16.10.2012 на суму 162 680 грн, всього 399 620 грн. Несплаченою залишилась сума 262 380 грн. 
16.  Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2015 у справі №   916/4267/15 скасовано. У задоволенні позову Суворівської селищної ради до ФГ "Мавра" про стягнення 474 912, 15 грн відмовлено. Стягнуто з Суворівської селищної ради на користь ФГ "Мавра" 13 184, 22 грн, з яких 7 836, 06 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 5 348, 16 грн витрат на оплату вартості судової експертизи. Доручено Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.
17.   Суд апеляційної інстанції встановивши, що оскільки договір від 21.03.2012 не наданий до суду в оригіналі, а на договорі від 11.04.2012 підпис виконаний не ОСОБА_11, що встановлено висновком судової експертизи, дійшов висновку про те, що цей договір не створює, не змінює, не припиняє цивільні права та обов'язки вказаних у ньому осіб, у тому числі ФГ "Мавра". За таких обставин, апеляційним господарським судом позовні вимоги Суворівської селищної ради про стягнення з відповідача 474 912, 15 грн, з яких основний борг в сумі 262 380 грн; 3% річних в сумі 20 832, 25 грн; інфляційні витрати в сумі 191 699, 90 грн визнано безпідставними.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
18.   23.08.2018 Суворівською селищною радою подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 повністю та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 23.011.2015 у справі №   916/4267/15.
19.  Посилання зроблені на порушення судом апеляційної інстанції частини першої статті 2, частин першої та другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, частини першої статті 2, частини першої статті 7, частини другої статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
20.  При цьому скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції неправомірно відмовлено в приєднанні до матеріалів справи заяв свідків ОСОБА_12. від 30.01.2018, ОСОБА_13. від 30.01.2018 та ОСОБА_7 від 30.01.2018, чим порушено принцип змагальності, безсторонності та забезпечення рівних прав сторін, що в результаті призвело до винесення рішення з порушенням норм статті 236 Господарського процесуального кодексу України. 
21.  Крім того, Суворівська селищна рада вважає порушенням той факт, що апеляційним господарським судом без жодних пояснень не було розглянуто клопотання скаржника від 18.07.2018 стосовно поставлення на вирішення експертизи питання - в якому обсязі ФГ "Мавра" перерахувало Суворівській селищній раді кошти за чавунні та сталеві труби у тому числі по договорам від 21.03.2012 та від 11.04.2012, а також клопотання скаржника від 20.02.2018, у якому він просив поставити на вирішення експерта питання - чи нанесено відтиск печатки ФГ "Мавра" у договорі купівлі-продажу майна від 11.04.2012 печаткою ФГ "Мавра", експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження. 
22.   Також, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції неправомірно було відмовлено у задоволенні клопотання про відвід колегії суддів у зазначеній справі, заявлене у судовому засіданні 09.07.2018 представником скаржника.

Б.  Доводи відзиву на касаційну скаргу.
23.    Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги
24.   Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
25.  Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо порушення та неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови з огляду на наступне. 
26.    Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналогічні положення закріплено у статтях 173, 174, 175, 181 Господарського кодексу України.  Так, згідно з частиною першою статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1206-VII від 15.04.2014).
27.    Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, враховуючи, що почеркознавчою експертизою від 06.04.2018 встановлено, що підпис на договорі купівлі-продажу майна не належить голові ФГ "Мавра" ОСОБА_11, вірно зроблено висновок про невідповідність вимогам закону зазначеного правочину. 
28.  Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_11 особисто не підписував договір купівлі-продажу чавунних та сталевих труб, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі покупця на його укладення. При цьому, наявність чи відсутність на договорі купівлі-продажу майна від 11.04.2012 відбитку печатки ФГ "Мавра" не може бути свідченням чи спростуванням укладення ним такого договору, оскільки відповідно до положень частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто правове значення для встановлення факту вчинення договору у письмовій формі має саме підпис сторони
29.  Колегія суддів вказує, що судом апеляційної інстанції було правомірно відмовлено в приєднанні до матеріалів справи заяв свідків ОСОБА_12. від 30.01.2018, ОСОБА_13. від 30.01.2018 та ОСОБА_7 від 30.01.2018, оскільки в порушення вимог статті 88 Господарського процесуального кодексу України підписи свідків на зазначених заявах не були посвідчені нотаріусом. При цьому, доводи скаржника у касаційній скарзі про наявність у Секретаря Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області повноважень на вчинення окремих нотаріальних дій не надає даній особі статусу нотаріуса та не спростовує висновків суду апеляційної інстанції в цій частині. Верховний Суд зазначає, що законодавець не передбачив можливості розширювального тлумачення статті 88 Господарського процесуального кодексу України у частині осіб, які мають право посвідчувати підписи свідків, визначивши у якості такої особи виключно нотаріусів.
30.    Крім того, судом апеляційної інстанції було критично оцінено докази, надані позивачем в підтвердження оплати відповідачем товару за спірним договором. З копій квитанцій ПАТ "Приватбанк", як доказ проведення ФГ "Мавра" оплат, вбачається, що СФГ "Мавра" сплачувало на користь Суворівської селищної ради грошові кошти з призначенням платежів "за труби стальні згідно рахунку-фактури № 2; труби чавунні; оплата за товар згідно рахунку 28 від 03.04.2012, згідно рахунку № 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 37, 38, 43, 44, 33, 31, 32, 51, 53" (т. 1 а.с. 59-70). Разом з тим, стороною, яка на думку позивача, зобов'язана оплатити вартість товару за договором, є ФГ "Мавра", а не СФГ "Мавра". Крім того, в зазначених квитанціях немає посилань на договір, а лише на рахунки, які в матеріалах справи відсутні; позивач при апеляційному перегляді також зазначені рахунки для огляду суду не надав. Таким чином, судова колегія наголошує, що відсутні ідентифікуючі ознаки зазначених платежів, які дозволяють віднести їх до оплат за договорами купівлі-продажу майна від 21.03.2012 та від 11.04.2012. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач заперечує факт проведення зазначених платежів саме ним, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків щодо недоведеності факту оплати ФГ "Мавра" грошових коштів на рахунок Суворівської селищної ради за поставлений товар за договором від 11.04.2012.
31.  За таких обставин судом апеляційної інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи для вирішення питання щодо обсягу перерахованих ФГ "Мавра" Суворівській селищній раді коштів.
32.  Отже, оскільки позивачем не надано та матеріали справи не містять оригіналів договору від 21.03.2012 та акту № 2 "Приймання передачі об'єктів соціальної сфери комунальної власності (крім житла)", а на договорі від 11.04.12 підпис виконаний не ОСОБА_11, що встановлено висновком судової експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог.
33. Стосовно твердження скаржника про неправомірну відмову судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про відвід колегії суддів у зазначеній справі, суд касаційної інстанції зазначає наступне. Сама по собі відмова у відводі, який заявлявся з мотиву не проведення експертизи щодо печатки та суми перерахувань, не свідчить про неупередженість судді та не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вирішення тих питань, щодо яких було заявлено клопотання про проведення експертизи, не впливало на правильність прийнятого судового рішення.
34.    Зважаючи на викладене, доводи, викладені в касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для скасування законної та обґрунтованої постанови суду апеляційної інстанцій.
35. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції.

Б.          Висновки щодо застосування норми права
36.   В силу вимог частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто правове значення для встановлення факту вчинення договору у письмовій формі має саме підпис сторони. 

В.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
37.  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що постанова у справі прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
38.    Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області підлягає залишенню без задоволення, а прийнята у справі постанова Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 у справі №   916/4267/15 - залишенню без змін.

Г. Судові витрати.
39.  Понесені скаржником у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Суворівську селищну раду, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

        Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309, 316 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області залишити без задоволення.
2.          Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 у справі №   916/4267/15 залишити без змін.
3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    В. Погребняк
                                                                                                    В. Суховий