Постанова
Іменем України
 
06 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 619/3739/16-ц
провадження № 61-16839св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутова Тетяна Анатоліївна,
третя особа - ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року в складі судді           Жорняк О. М. та постанову Апеляційного суду Харківської області                     від 30 січня 2018 року в складі колегії суддів: Піддубного Р. М.,           Котелевець А. В., Швецової Л. А.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутової Т. А., третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 18 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та надано                                  ПАТ КБ «ПриватБанк» право продажу житлового будинку АДРЕСА_1. Проте, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу АрнаутоваТ. А. відмовила у видачі дублікату правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок, чим позбавила права іпотекодержателя реалізувати предмет іпотеки.
На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк»просило визнати відмову приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутової Т. А. у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов'язати видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 № 2904 від 18 вересня 2007 року.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що питання видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих цих нотаріусом, регулюється Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), за змістом яких у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Таким чином, підставою для видачі дубліката документа згідно з наведеними нормами є його втрата або зіпсування, а суб'єктами, які мають право на його отримання, є особи, за дорученням яких або щодо яких учинялась дія. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не належить до кола вказаних осіб, то підстав для задоволення його позову немає. 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідачем не виносилась, ПАТ КБ «ПриавтБанк» не є особою, яка відповідно до Закону України «Про нотаріат» має право отримувати дублікат правовстановлюючих документів, а позивачеві не надано таких повноважень і рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду,                    ПАТ КБ «ПриавтБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач є особою, яка відповідно до Закону України «Про нотаріат» має право отримувати дублікат правовстановлюючих документів. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» застосуванню до спірних правовідносин підлягали норми саме цього Закону, який прийнято пізніше, а не Закону України «Про нотаріат», який прийнято раніше. Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень вказаного не врахували і не звернули увагу на те, що статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпоткодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені, і єдиним можливим механізмом реалізації цього права і забезпечення виконання рішення суду про звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки є надання іпотекодержателю можливості отримати правовстановлюючі документи на цей предмет іпотеки.
У липні 2018 року приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутова Т. А. подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що вимога банку про видачу дубліката правовстановлюючих документів суперечить положенням статті 53 Закону України «Про нотаріат». При цьому, ні Закон України «Про іпотеку», ні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не надають іпотекодержателю такого права, тому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».
30 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди встановили, що рішенням Апеляційного суду Харківської області              від 29 листопада 2012 року звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 18 вересня 2007 року у розмірі 322 762 грн із застосуванням процедури продажу, встановленою статтею 38 Закону України «Про іпотеку», для чого надано ПАТ КБ «ПриватБанк» повноваження укласти від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу вказаного будинку будь-яким способом з іншою особою покупцем за початковою ціною реалізації предмета іпотеки встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки будинку.
Листом від 22 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутовою Т. А. надано                                      ПАТ КБ «ПриватБанк» роз'яснення щодо відсутності підстав для видачі позивачу дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку                         від 18 вересня 2007 року.
Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської міських державних адміністрацій.
У частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.
Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.
З указаного вбачається, що коло осіб, яким надано право отримати  дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню.
При цьому, частиною першою статті 12, частиною першою статті 33, частиною п'ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено           право іпотекодержателя вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Разом з тим, вказані норми Закону не встановлюють право іпотекодержателя на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.
Оскільки правові норми статті 38 Закону України «Про іпотеку» у повній відповідності до приписів статей 590, 591 ЦК України конкретизують звернення стягнення на предмет іпотеки у певний спосіб, то належать до норм приватного права.
Натомість положення Закону України «Про нотаріат» містять норми публічного права, до яких у тому числі належать правила, що регламентують підстави та процедуру видачі нотаріусом дублікатів нотаріальних документів. Зазначена особливість підкреслює відмінність предметних сфер застосування вищезазначених норм права.
З урахуванням вказаного, відсутні підстави для застосування темпорального правила щодо співвідношення положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» та статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат».
Таким чином, приватний нотаріус, вирішуючи питання про видачу дубліката нотаріального документа, повинен керуватися положеннями Закону України «Про нотаріат», зокрема положеннями статей 49, 50, 53 цього Закону,           та дотримуватися порядку збереження і розкриття нотаріальної таємниці, до якої згідно із вказаними правовими нормами належить й інформація,            що міститься у дублікаті втраченого нотаріального документа.
Отже, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» визначає підстави видачі дубліката нотаріального документа (втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування), а також осіб, які мають право на його отримання, - це особи, перелічені у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону (фізичні та юридичні особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою - спадкоємці померлого).
З указаного вбачається, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що у випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв'язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.
Доводи касаційної скарги про те, що суд не звернув увагу на вимоги Закону України «Про іпотеку», який у цих правовідносинах є спеціальним, і його прийнято пізніше, а тому суд дійшов помилкового висновку про застосування Закону України «Про нотаріат», не заслуговують на увагу, оскільки нотаріус у своїй діяльності щодо видачі дублікатів нотаріально посвідчених документів керується саме Законом України «Про нотаріат» та Порядком, а судами належним чином спростовано доводи позивача про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська     В. С. Висоцька     В. В. Пророк