ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  911/476/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Підгірська Г. О.,

за участю представників:
позивача - не з'явилися, 
відповідача  - не з'явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 (судді:  Гаврилюк О. М., Отрюх Б. В., Сулім В. В.) і рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2018 (суддя Горбасенко П. В.) у справі

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Київської митниці Державної фіскальної служби України

про зобов'язання укласти договір,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У березні 2018 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП " Міжнародний аеропорт "Бориспіль") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Київська митниця ДФС України) про зобов'язання відповідача укласти із позивачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг споживачеві на умовах, викладених у позовній заяві.
Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на положення статей 207, 322, 541 Цивільного кодексу України, статей 179, 180, 181, 193 Господарського кодексу України, а також ухиленням Київської митниці ДФС України від укладання спірного договору.
1.2. У відзиві на позов Київська митниця ДФС України просила відмовити у його задоволенні, наголошуючи, зокрема, на тому, що приміщення, розташовані у терміналі "D",  балансоутримувачем яких є позивач, використовуються відповідачем виключно для здійснення митних формальностей, а підвальні приміщення, розташовані у цьому ж терміналі - для побутових потреб, при цьому згідно з вимогами законодавства органи доходів і зборів забезпечуються службовими, побутовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку для належних умов роботи виключно на безоплатній основі.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 08.06.2018 (суддя Горбасенко П. В.) у позові відмовлено.
Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що нормами чинного законодавства не визначено обов'язку відповідача укласти з позивачем спірний договір.
2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 (судді: Гаврилюк О. М., Отрюх Б. В., Сулім В. В.) рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2018 залишено без змін.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
3.1. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подало касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 і рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2018, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставами для скасування судових рішень скаржник зазначає неповне з'ясування судами обставин справи, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішеннях, обставинам справи, вважає, що суди не взяли до уваги докази, доводи та пояснення позивача. Він наголошує, що нормами законодавства не передбачено безоплатного надання комунальних послуг відповідачеві та покладення витрат з утримання майна, яким користується відповідач, на балансоутримувача, а також акцентує на наявності правових підстав для укладення у цьому випадку спірного договору із відповідачем. 
3.2. Від Київської митниці ДФС надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить залишити без змін судові рішення у справі як законні та обґрунтовані, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на те, що законодавством передбачено забезпечення органів доходів і зборів необхідними службовими, побутовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку та створення належних умов для роботи виключно на безоплатній основі;  запропонований позивачем до укладення договір не відповідає природі відносин, які склалися між сторонами у справі; митниця не перебуває у договірних відносинах із позивачем щодо використання службових приміщень.
3.3. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2018 (Дроботова Т.Б. - головуючий, Кушнір І.В., Краснов Є.В.) було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 і рішення Господарського суду Київської області у справі від 08.06.2018 у цій справі, із здійсненням розгляду справи у судовому засіданні 01.11.2018.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 25.10.2018 визначено наступний склад колегії суддів: Дроботова Т.Б. - головуючий, Чумак Ю.Я., Пільков К.М.
4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи, викладені у відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до загальних положень Статуту позивача (далі - Статут) затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 06.10.2017 № 340, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засновано на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Згідно з частинами 2, 3 пункту 2.1 статті 2 Статуту, аеропорт створений для здійснення господарської діяльності з метою: наземного і технічного обслуговування повітряних суден авіакомпаній, що використовуються на внутрішніх, міждержавних і міжнародних повітряних лініях; своєчасного задоволення попиту економіки та суспільних потреб у наданні першочергових послуг для здійснення авіаційних перевезень пасажирів і вантажу.       
За змістом пункту 3.2 статті 3 Статуту аеропорт здійснює свою діяльність на основі і відповідно до законодавства України та цього Статуту, який затверджується уповноваженим органом управління.
Згідно з пунктом 4.2 статті 4 Статуту майно аеропорту є державною власністю і належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, аеропорт володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, закріпленим за ним, вчиняючи щодо такого майна будь-які дії, що не суперечать законодавству та цьому Статуту, за погодженням з уповноваженим органом управління.
Відповідно до пункту 4.4 статті 4 Статуту аеропорт не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом та виключно за погодженням з уповноваженим органом управління.
Підпунктом 1 пункту 8 Переліку пунктів пропуску через державний кордон, в яких здійснюється переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 435, визначено міжнародні пункти пропуску для повітряного сполучення, зокрема Бориспіль.
Наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту України від 06.03.2003 № 149/168 затверджено перелік службових приміщень, якими адміністрації, зокрема, міжнародних аеропортів, забезпечують на договірних засадах митні органи, а також встановлено вимоги до таких приміщень.
За змістом статті 188 Митного кодексу України з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обов'язків. Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку та створює їм належні умови для роботи. Перелік приміщень, зазначених у частині 2 цієї статті, та вимоги до них визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, відповідно до обсягу та характеру міжнародних перевезень.
Згідно з частиною 2 статті 556 Митного кодексу України у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.
Приміщення в терміналі "D", зазначені позивачем в позовній заяві, як наголошує відповідач, використовуються митницею виключно для здійснення митних формальностей; підвальні приміщення, розташовані в терміналі "D", - для побутових потреб.
За змістом пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства" від 22.02.1994 № 100  проведення роботи, пов'язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю), покладається на Міністерство інфраструктури України (пункти пропуску для залізничного, морського, річкового, поромного та повітряного сполучення) і на Державну фіскальну службу України (пункти пропуску для автомобільного сполучення).
На виконання вимог статті 188 Митного кодексу України позивач забезпечив відповідача відповідними службовими приміщеннями, які було передано відповідно до службової записки від 28.04.2012 № 09-10-351 і додатку до неї, та відповідних актів видачі користування основних засобів і товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується матеріалами справи.
Господарські суди попередніх інстанцій установили, що між позивачем і відповідачем немає договірних відносин щодо користування спірними приміщеннями; користування цими приміщеннями здійснюється відповідно до положень Митного кодексу України.
4.3. Як убачається із матеріалів справи та установлено господарськими судами, предметом позову є вимога позивача про зобов'язання відповідача укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг споживачеві на умовах, викладених у позовній заяві.
4.4. Ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. 

5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Колегія суддів вважає, що оскаржені рішення і постанову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін із таких підстав.
5.2. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 626 Цивільного кодексу України  передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).
5.3. Поза тим, укладення господарського договору за змістом частини 3 статті 179 Господарського кодексу України є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Дослідивши обставини та зібрані у справі докази, урахувавши наведені положення законодавства, господарські суди попередніх інстанцій визнали недоведеною позивачем наявність обставин і підстав, з якими закон пов'язує обов'язок відповідача у цьому випадку укласти з ним договір про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг споживачеві. Суди з'ясували, що договірних правовідносин щодо користування спірними приміщеннями між сторонами у справі немає; договір, про зобов'язання відповідача, укласти який просить позивач, не належить до переліку договорів, обов'язкових для укладання у судовому порядку; обставин протилежного позивачем не доведено.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (частина 7 статті 301 Господарського процесуального кодексу України).
6.2. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони не спростовують установленого судами; норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на предмет і підстави позову, та норми процесуального законодавства господарськими судами застосовані правильно.
За змістом частини 1   статті 309 Господарського процесуального кодексу України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи, що позивач не довів наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача укласти спірний договір у судовому порядку, та ураховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому правових підстав для їх зміни чи скасування не вбачається. 
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки підстав для скасування постанови і рішення та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 і рішення Господарського суду Київської області від 08.06.2018 у справі № 911/476/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                               К. М. Пільков
                                                                                                        Ю. Я. Чумак