Постанова
Іменем України        
 
27 грудня 2018 року                                                                     
м. Київ                                                                   
 
справа № 223/702/17
провадження № 61-1538св17 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року у складі судді Луньова О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Мироненко І. П., Биліни Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (далі - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1») про визнання недійсною довідки про середній заробіток та зобов'язання вчинити певні дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилався на те, що він не згідний з розміром доходу за третій квартал 2011 року, який зазначений у довідці від 10 жовтня 2011 року № 468, так як у серпні 2011 року, що увійшов у розрахунковий період, не враховані страхові внески. Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 просив визнати недійсною (невірною) довідку про середній заробіток від 10 жовтня 2011 року № 468, видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», та зобов'язати відповідача видати нову довідку  про середній заробіток за формою № 6, в якій включити у розрахунковий період відпускні в розмірі 9 521,41 грн.
 
Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені ОСОБА_4 вимоги у цій справі вже були предметом розгляду у справі № 223/778/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Вугледарі Донецької області (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду), про надання довідки про середню заробітну плату та зобов'язання вчинити певні дії. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у вказаній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що предмет та підстави, заявлені у цій справі, є ідентичними тим, що були викладені ОСОБА_4 у позовних вимогах, в задоволенні яких вже було відмовлено рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у справі № 223/778/14-ц, а питання про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами позивачем не ставилося.
 
У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі і направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи у зв'язку нововиявленими обставинами. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що предмет спору у цій справі відмінний від предмета спору у справі № 223/778/14-ц, на яку посилався суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. У цій справі предметом спору є виплати, з яких розраховується середня заробітна плата (дохід), та до якого не включено стягненні з позивача страхові внески за серпень 2011 року. У справі № 223/778/14-ц предметом спору був розрахунковий період, за який вираховується середня заробітна плата (дохід). Крім того, у цій справі надані нові докази на обґрунтування позовних вимог. Отже, заявник у касаційній скарзі виразив свою незгоду з відмовою судів попередніх інстанцій у відкритті провадження у цій справі, тобто по суті оскаржив як відповідне судове рішення місцевого суду, так і ухвалу апеляційного суду, якою воно залишене без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Пунктом 2 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал (далі - ЦПК України 2004 року), передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.
 
В абзаці 4 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 червня      2009   року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших непередбачених законом підстав.
 
Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі, визначений у статті   122 ЦК України 2004 року, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало чинності, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
 
Згідно з частиною другою статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. 
 
Судами встановлено, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», відділення виконавчої дирекції Фонду про визнання недійсною довідки про середню заробітну плату та спонукання вчинити певні дії. В уточненнях до позовної заяви від 16 червня 2016 року ОСОБА_4 просив: визнати довідку про середній заробіток від 10 жовтня            2011 року № 468, видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», недійсною (невірною); зобов'язати ДП «Шахтоуправління  «Південнодонбаське № 1» видати довідку про середній заробіток за формою 6, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, в якій виключити 28 днів серпня 2011 року з розрахункового періоду; зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду провести перерахунок щомісячних страхових сум згідно із зазначеною постановою № 1266 на підставі довідки за формою 6, виданої ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»; стягнути різницю невиплачених страхових сум (справа № 223/778/14-ц).
 
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року, в задоволені вказаних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі зазначив, що довідка ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» від 10 жовтня 2011 року, в якій для розрахунку середньої заробітної плати, що враховується при нарахуванні страхових виплат, пов'язаних з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, взято до уваги виплати та календарні дні за останні шість календарних місяців роботи позивача перед звільненням, є такою, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266.
 
Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_4 просив визнати недійсною (невірною) довідку про середній заробіток, видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське   № 1» 10 жовтня 2011 року № 468.
 
Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходили з того, що заявлені позовні вимоги у цій справі вже були предметом судового розгляду, за наслідками якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що предмет спору у цій справі відмінний від предмета спору у справі № 223/778/14-ц, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.
 
Предметом цього позову є визнання недійсною (невірною) довідки про середній заробіток від 10 жовтня 2011 року № 468, виданої ДП «Шахтоуправління  «Південнодонбаське № 1», та зобов'язання відповідача видати нову довідку про середній заробіток за формою 6. Підставами позову є те, що ОСОБА_4 не згідний із сумою відпускних у серпні 2011 року в розмірі 0 грн, яка була зазначена у спірній довідці, у зв'язку з чим за серпень 2011 року, який увійшов у розрахунковий період, не включені страхові внески. 
 
Зазначений предмет і підстави позову є  ідентичними тим, що були викладені ОСОБА_4 у позовній заяві у справі № 223/778/14-ц, а наведений у спірній довідці розрахунок був предметом перевірки на відповідність його Порядку  обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року         № 1266.
 
Аргументи заявника про те, що у цій справі надані нові докази на обґрунтування позовних вимог, є неспроможними, так як подання нових доказів не змінює предмет і підстави позову.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин, які не розглядалися у цій справі судами по суті, а тому не можуть бути предметом касаційного перегляду.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
 
Вимоги заявника про направлення справи до суду першої інстанції для її розгляду у зв'язку з нововиявленими обставинами не підлягають задоволенню, оскільки при перегляді судових рішень в касаційному порядку Верховний Суд не наділений такими повноваженнями. 
 
Разом з тим за наявності відповідних підстав позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезгаданого рішення від 11 серпня 2016 року у справі № 223/778/14-ц за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов