Постанова
Іменем України                                  
 
24 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 646/8119/16-ц
провадження № 61-25740св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  
 
Ступак О. В. (суддя-доповідач),  КузнєцоваВ. О., Погрібного С. О., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року у складі судді Салайчук С. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що 24 грудня      2015 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем ВАЗ 2110 у районі перехрестя вул. Валдайська та вул. Достоєвського в м. Харкові, виконуючи маневр повороту ліворуч не надав їй дорогу, внаслідок чого здійснив на неї наїзд, у результаті якого вона отримала тілесні ушкодження.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня        2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП.
Згідно із висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи від 15 січня       2016 року  № 60-2016 у неї мали місце: закрита травма носа у вигляді перелому носової кістки, рубці на нижній губі, які є наслідком загоєння ран із попаданням у рани сторонніх тіл, які потребували в подальшому лікуванні оперативного втручання з метою їхнього видалення, проведення первинної хірургічної обробки з накладанням хірургічних швів, травматизація 21, 22 зубів, що потягнуло за собою їх лікування у вигляді художньої реставрації. Також їй встановлено діагноз - підшкірні гематоми носа, в області губ, в області підборіддя, підшкірна гематома в області колінного суглоба зліва, садно підборіддя, нижньої губи. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй була спричинена матеріальна шкода, оскільки для відновлення свого здоров'я нею витрачалися кошти на придбання ліків.
Крім того, їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона перенесла сильний емоційний струс, до теперішнього часу в неї постійно виникають сильні болі в місцях забоїв, що впливає на її працездатність.
Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь       8 851,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки, пов'язані із ушкодженням та відновленням здоров'я, у розмірі 8 851,00 грн та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на підтвердження завданої їй майнової шкоди  надала квитанції та чеки на придбання медичних препаратів на загальну суму 8 851,00 грн, тобто довела понесені нею матеріальні збитки.  Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із доведеності факту заподіяння моральної шкоди, а тому керуючись принципом розумності та справедливості визначив відповідний розмір відшкодування.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги не спростували правильність висновку суду.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди не надали належної оцінки доказам, поданим позивачем на підтвердження заявлених нею позовних вимог, а саме: аптечним чекам на загальну суму 1 382,30 грн та нарядам стоматології, оскільки на думку заявника ці докази не є належними в силу положень ЦПК України.  Крім того, судами неправильно застосовано положення статті 23 ЦК України, яка передбачає підстави для відшкодування моральної шкоди. Тобто суди, ухвалюючи оскаржувані рішення не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Заперечення на касаційну скаргу на адресу суду не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
Судами встановлено, що 24 грудня 2015 року близько о 16 год 40 хв у районі перехрестя вул. Валдайської та вул. Достоєвського в м. Харкові ОСОБА_4, будучи пішоходом, була травмована автомобілем ВАЗ 2110 під керуванням ОСОБА_5
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня         2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн.
Вищевказана постанова набрала законної сили і є чинною.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб'єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов'язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір.
Таким чином, вина відповідача у заподіянні позивачу шкоди є доведеною.
Згідно із висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи  від 15 січня 2016 року № 60-2016 у позивача мали місце закрита тупа травма носа у вигляді перелому носової кістки, рубці на нижній губі, які є наслідком загоєння забитих ран з попаданням у просвіт рани сторонніх тіл (відломків 21, 22 зубів), які потребували в подальшому лікуванні оперативного втручання з метою їхнього видалення, проведення первинної хірургічної обробки з накладанням хірургічних швів; травматизація 21, 22 зубів, що потягнуло за собою їх лікування у вигляді художньої реставрації.
Згідно з наданою медичною документацією ОСОБА_4 встановлено діагноз: «підшкірні гематоми носа, в області губ, в області підборіддя, підшкірна гематома в області колінного суглоба зліва, садно підборіддя, нижньої губи». Ці ушкодження утворились від ударного впливу тупих твердих предметів, за виключенням саден, які утворилися по механізму тертя-ковзання та могли були отримані не пізніше дати встановлення ушкоджень в медичній установі. За ступенем тяжкості - є легкими тілесними ушкодженнями, які потягнули за собою короткочасний розлад здоров'я тривалістю більше шести днів, але не більше трьох тижнів (21 дня).
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
 
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
 
Позивач надала докази вини  ОСОБА_5 у завданні їй тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення останнім вимог             статті 124 КУпАП та на підтвердження заявлених нею позовних вимог, зокрема розміру завданої майнової шкоди, надала квитанції та чеки за придбання медичних препаратів.
Згідно із вимогами статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про доведеність позивачем позовних вимог в частині завдання їй з вини відповідача матеріальних збитків в розмірі 8 851,00 грн, та часткове доведення позовних вимог у частині завдання моральної шкоди.
 
Доводи касаційної скарги про те, що при визначені розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу, суд прийняв до уваги неналежні докази, є необґрунтованими з огляду на таке.
 
Судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення наведено детальне спростування аналогічних доводів апеляційної скарги, а саме зазначено, що аптечні чеки про придбання медпрепаратів є належним підтвердженням витрат позивача на необхідні ліки, і це підтверджено висновком фахівця з питань судової медицини. 
 
Щодо неналежності нарядів із стоматології як доказів по справі, то ці доводи відповідача також спростовані судом апеляційної інстанції, а саме: потреба у реставрації зубів позивача підтверджена висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи, а факт проведення реставрації підтверджено нарядами із стоматологічної клініки. Відповідачем не надано доказів протилежного, а саме, що позивачу не проводилось стоматологічне втручання, чи таке втручання проведено останній безкоштовно.
 
Вищевикладене свідчить про те, що ці доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами статті 23 ЦК України є надуманими, оскільки факт завдання позивачу з вини відповідача шкоди судами встановлено, а в рішенні суду наведено мотиви, з яких суд виходив при визначенні розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди. 
 
Вищевикладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак     В. О. Кузнєцов
| С. О. Погрібний