ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2018 року 
Київ
справа №802/849/17-а
адміністративне провадження №К/9901/1990/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.06.2017 (головуючий суддя Мультян М.Б.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 (головуючий суддя Полотнянко Ю.П., Драчук Т.О., Загороднюк А.Г.)
у справі №802/849/17-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від  13.05.2017:

№0002151306, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності за податковими зобов'язаннями в сумі 675091грн. 68коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 168772 грн. 92 коп.;

№ 0002131306, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів за податковими зобов'язаннями в сумі 135018грн. 34коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 67509грн. 17коп.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.06.2017, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій податковий орган оскаржив їх у касаційному порядку.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області здійснено переклад листа уповноваженого органу Китаю від 24.03.2016, згідно якого, наведені сертифікати Китайською радою зі сприяння міжнародної торгівлі не видавались, всі печатки та підписи на них несправжні. Отже, судами попередніх інстанцій не взято до уваги всі обставини, що мають значення для прийняття рішення. Митний орган вважає, що нарахування в податкових повідомленнях-рішеннях є вірними, рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що підлягають скасуванню

В свою чергу, позивач своїм правом подання заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Ухвалою Верховного Суду від 23.11.2018 визнано за можливе проведення касаційного розгляду справи №802/849/17-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 27.11.2018.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_2 відповідно до митної декларації від 12.08.2015 №401090002/2015/016466 було ввезено на митну територію України товар, а саме: рукавиці промислові трикотажні різних видів.
На підставі пункту 72.2 статті 77 Податкового кодексу України відповідно до наказу на проведення перевірки від 23.02.2017    №219 та направлень на проведення перевірки від 01.03.2017 №№331, 342 податковим органом   проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
За результатами перевірки складено акт від 03.04.2017 № 167/13/2827/60/6850, висновками якого встановлено порушення пункту 3 статті 43, пункту 2 статті 48 Митного кодексу України та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
На підставі акту перевірки 13.05.2017 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №0002151306, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності за податковими зобов'язаннями в сумі 675091грн.68коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 168772грн. 92коп., а також податкове повідомлення-рішення №0002131306, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів за податковими зобов'язаннями в сумі 135018 грн. 34 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 67509грн. 17коп.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність  законних підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Суд касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог передчасними, з огляду на таке. 
Частиною першою статті 1 Митного Кодексу України     (далі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього      Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно частини другої статті 1 МК України відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Статтею 36 МК України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Статтею 44 Митного кодексу України визначено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов'язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров'я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України. У разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов'язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Як з'ясовано судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи між фірмою "Oingdao Aisenlin Industry and Trade Co...Ltd." та ФОП ОСОБА_2 укладено контракт від 23.12.2014 №766-2014UA. 
Пунктом 2 контракту визначено, що продавець продав, а покупець купив наступний товар - рукавички, країна походження Народна республіка Китай, кількість згідно інвойсу, термін поставки 2014- 2019 роки.
Згідно пункту 5 контракту валюта контракту долар США, загальна сума контракту становить 900 000, 00 доларів США.
Пунктом 7.2 контракту передбачено, що продавець зобов'язаний подати з кожною партією виробів наступні документи: рахунок-фактуру, пакувальний лист, сертифікат країни походження виробів оформлений належним чином, сертифікат країни походження буде оформлений уповноваженим представником продавця, сертифікат якості китайського виробника виробів, протоколи випробувань на товар згідно рахунок-фактури, коносамент, копія експортної декларації. 
Відповідно до митної декларації від 12.08.2015 №40109000/2/2015/016466 проведено митне оформлення товарів ввезених ФОП ОСОБА_2 на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту.
Для підтвердження країни походження імпортованого товару позивач до митної декларації на товар надав сертифікат про походження товару від 30.06.2016 №ССPIT700 1400369163, виданого уповноваженими органами Китайської народної Республіки.
За результатами перевірки товаросупровідних документів, заявлених в графі 44 «додаткова інформація/подані документи/ митної декларації», інформації щодо країни походження товарів не виявлено.
Положеннями статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
При цьому, відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 45 МК України та направив запит до Державної фіскальної служби України з проханням надати допомогу в проведенні перевірки сертифіката про походження товару загальної форми від 30.06.2016 №ССPIT700 1400369163.
Листом від 06.05.2016 Державна фіскальна служба України  повідомила, що відповідно до листа уповноваженого органу Китаю від 24.03.2016 сертифікат від 30.06.2015 №ССРІТ700 1400369163 є фальсифікованим.
З наведеного відповідач зробив висновок про недостовірність відомостей, вказаних у сертифікатах про походження товару.
У процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції виявлено розбіжності у листі уповноваженого органу Китаю від 24.03.2016 та у перекладі вказаного листа, вказано номер сертифіката №ССРІТ700 1400369163, тоді як у перекладі зазначено "ССРІТ700 1400369J63.
Суди попередніх інстанцій вирішили, що неофіційний переклад листа уповноважених органів КНР не може бути доказом встановлених порушень, а сертифікат від 30.06.2015 №ССРІТ700 1400369163 дійсний на  день розгляду справи та не був відкликаний чи анульований.
Як вбачається з оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про надання строку для здійснення офіційного  перекладу листа уповноваженого органу Китаю від 24.03.2016. У задоволенні заявленого клопотання судом відмовлено, оскільки це буде новим доказом по справі, який раніше не існував і не був підставою для прийняття оскаржуваних рішень.
Серед інших доводів податковий орган у касаційній скарзі посилається на те, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області здійснено переклад з англійської на українську мову листа-відповіді уповноваженого органу Китаю від 24.03.2016. Стосовно запиту на перевірку сертифікату від 30.06.2015 №ССРІТ700 1400369163 (15С4403А2156/15893) Китайська Рада із сприяння міжнародної торгівлі відома також під назвою Китайська міжнародна торгово-промислова палата, уповноважена урядом видавати сертифікати походження для експортної продукції Китаю, перевіривши на справжність сертифікат повідомляє, що наведений сертифікат останньою не видавались, всі печатки та підписи на них несправжні.
Статтею 72 КАС України визначено поняття доказів в адміністративному судочинстві, згідно положень якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Верховний Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
При новому розгляді справи судам слід врахувати, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності.
Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити частково.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.06.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 скасувати.
Передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

.........................

.........................

.........................
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду