ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
24 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 712/3533/16-ц
провадження № 61-9431св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., УсикаГ. І.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Троян Т. Є., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Міщенка С. В., Подороги В. М., Захарової А. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дітей.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 9 березня 2012 року по 3 листопада 2015 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. У сторін є двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Вказує, що ОСОБА_5 в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а їх спільна дочка ОСОБА_7 часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування і харчування.
За таких обставин просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 грн та на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 000 грн, починаючи з 28 березня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх розвитку та вихованні не приймає.
Суд першої інстанції вважав, що вимоги про стягнення аліментів у розмірі 800 грн на сина підлягають задоволенню у повному обсязі, а на дочку у розмірі 1800 грн. - частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про розмір доходів відповідача та його можливості надавати допомогу в такому розмірі. Крім того, врахувавши, що у відповідача на утриманні перебуває син від іншого шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_7 у розмірі 1 000 грн.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 травня 2016 року залишено без змін з посиланням на те, що воно ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права.
У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_6 у розмірі 450 грн та на дочку ОСОБА_7 - у розмірі 450 грн до досягнення дітьми повноліття.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про ненадання ним коштів на утримання дітей, оскільки з моменту народження дітей він не припиняє їх утримувати, матеріально забезпечувати та приймати участь у їх вихованні. Сторони не досягли домовленості щодо способу виконання батьком обов'язку з утримання дітей, оскільки позивач вимагає приймати участь виключно в грошовій формі, а в такому випадку, на його думку, кошти можуть бути використані не за призначенням. Його матеріальне становище унеможливлює сплату аліментів на дітей у розмірі 1 800 грн, оскільки його заробітна плата за основним місцем роботи становить 1 460 грн.
Зазначає, що у позовній заяві позивач, посилаюсь на часті хвороби дочки ОСОБА_7, що вимагає додаткових витрат на лікування, просила стягнути вказані додаткові витрати. Судами попередніх інстанцій неправомірно включено додаткові витрати до розміру аліментів, оскільки порядок відшкодування додаткових витрат на дитину визначений статтею 185 СК України і такі підлягають стягненню за наявності особливих обставин.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення судів попередніх інстанцій є законними, обґрунтованими і прийнятими відповідно до норм матеріального та процесуального права. Просила залишити касаційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судами встановлено, що з 9 березня 2012 року по 3 листопада 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі. Сторони мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких згідно свідоцтв про народження є відповідач. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що діти сторін проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, а батько належним чином не бере участі у їх утриманні, хоча є працездатним.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України в цій же редакції, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.
При визначенні розміру аліментів місцевим судом враховано стан здоров'я і матеріальне становище сторін та їх дітей, наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері та дитини, народженої у іншому шлюбі, аліменти на яку стягуються згідно з рішенням суду, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а також наявність у відповідача рухомого майна та грошових коштів на рахунках в банку.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, надав вірну правову оцінку обставинам справи, обґрунтовано задовольнив позов частково.
Посилання заявника щодо можливого нецільового використання позивачем аліментів, сплачених у грошовій формі, як на підставу скасування судових рішень, відхиляються касаційний судом, оскільки статтею 186 СК України визначено процедуру перевірки цільового використання сплачених аліментів, а саме за заявою платника аліментів або за власною ініціативою органом опіки та піклування.
У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (частина друга статті 186 СК України ).
Тому відповідач у випадку нецільового використання грошових коштів, сплачених на утримання дітей, вправі звернутись до органу опіки та піклування з відповідною заявою щодо проведення перевірки.
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого включення додаткових витрат до розміру аліментів на дочку ОСОБА_7 відхиляються касаційним судом.
Звертаючись із позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_4 посилалась на правові підстави статті 180 СК України і просила врахувати при визначенні розміру аліментів стан здоров'я дочки, однак позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку статті 185 СК України позивач не пред'являла.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визначаючи розмір аліментів на дочку ОСОБА_7, виконав вимоги статті 182 СК України, врахував її стан здоров'я та дійшов обґрунтованого висновку, що на її утримання підлягають стягненню аліменти у розмірі 1 000 грн.
За таких обставин посилання заявника щодо стягнення з нього додаткових витрат, які, на його думку, включені до розміру аліментів, є необґрунтованими.
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час перегляду справи у касаційному порядку.
Оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, касаційний суд не встановив.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом 

справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак 
Г. І. Усик