ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року 
Київ
справа №826/2277/16
адміністративне провадження №К/9901/14823/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 (головуючий суддя - Аблов Є.В.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 (головуючий суддя - Василенко Я.М., судді - Кузьменко В.В., Шурко О.І.) 
у справі  № 826/2277/16
за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи»
до Київської міської митниці ДФС
про визнання протиправними дій, скасування картки відмови у прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - Митниця), в якому просило:
- визнати протиправними дії щодо коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до митної декларації № 100250002/2015/059034 від 18.09.2015;
- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №100250002/2015/000083/2 від 18.09.2015;
- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250002/2015/00121 від 21.09.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржувані рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 29.03.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016, адміністративний позов Товариства задовольнив.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем під час митного оформлення товару було подано всі необхідні документи, які відповідають вимогам частини другої статті 53 МК України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару; натомість відповідачем не обґрунтовано, у чому полягали об'єктивні сумніви у заявленій декларантом митній вартості товару, та не доведено неможливості застосування Товариством методу визначення митної вартості за ціною договору.

Не погодившись із судовими рішеннями, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі. При цьому в обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив про правомірність прийнятих ним картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Митниці.

У запереченнях на касаційну скаргу Товариство, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій, просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

02.02.2018 справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 13.01.2015 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» (Грузія) укладено контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті.

02.03.2015 позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» підписали додаткову угоду № 1 від 02.03.2015 до контракту, відповідно до якої змінено ціну товару за контрактом у зв'язку з суттєвою девальвацією гривні з дати останнього перегляду договірних цін, зниження платоспроможності покупців внаслідок тяжкої економічної ситуації, яка склалася.

18.09.2015 на виконання вимог контракту Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» здійснило поставку товару за цінами, встановленими в додатковій угоді № 1 до контракту.

З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару декларант, уповноважений Товариством, 18.09.2015 подав до Митниці митну декларацію за №1000250002/2015/059034.  

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом подано до митного органу наступні документи: міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 0761067 від 09.09.2015; рахунок-фактура (інфойс) GE20150263 від 04.09.2015, пакувальний лист б/н від 04.09.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 02.03.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2 від 10.06.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 3 від 12.06.2015; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, № СТ-20-001/1501 від 13.01.2015; сертифікат походження товару форми СТ-1 № GEО201501/003024 від 07.09.2015, копія митної декларації країни відправлення С2094 від 09.09.2015.

За результатами перевірки поданих документів відповідачем встановлено, зокрема,  що в наданій міжнародній товарно-транспортній накладній в графі 14 зазначений номер документа, який також зазначений у наданій експортній декларації країни відправлення, про що не зазначено у перекладі, що наданий до митного оформлення. Разом з цим у графі 14 зазначено умови оплати, що документально не підтверджені, та не встановлено всіх складових митної вартості, розрахунок здійснено за первинною контрактною ціною.

За таких обставин, декларанту запропоновано надати основні та додаткові (за наявності) документи відповідно до статті 53 МК України.

На виконання вимоги Митниці Товариством додатково подано страховий поліс, прайс-лист виробника товару, копія виписки з бухгалтерської документації та копія митної декларації країни відправлення.

Розглянувши подані документи, Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 100250002/2015/000083/2 від 18.09.2015, відповідно до якого розрахунок митної вартості здійснено за первинною контрактною ціною: 0,58 USD *26520пл = 15381, 6 USD/19890 л = 0, 77 USD/л., тобто митна вартість визначена за резервним методом.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів є наявність розбіжностей у поданих Товариством документах, а також відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв'язку з чим розрахунок здійснено за первинною контрактною ціною.

В обґрунтування свого рішення Митниця посилалася на те, що наданий декларантом прайс-лист виданий на умовах поставки CIP Одеса Західна, як зазначено в контракті, що вказує на суб'єктивну спрямованість та свідчить про надання спеціальних цін Товариству, що підтверджується пунктом 1 додаткової угоди до контракту, а це, на думку митного органу, суперечить статті 7 ГАТТ. 

Колегія суддів, погоджуючись із судами попередніх інстанцій, вважає такі твердження відповідача необґрунтованими з огляду на те, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми прайс-листів, тому Митниця не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обґрунтовуючи свої сумніви. 

До того ж надання знижки Товариству, враховуючи те, що здійснення зовнішньоекономічної діяльності базується на принципі свободи договору, жодним чином не свідчить про неправильність визначення позивачем митної вартості товарів у розумінні статей 54, 55 МК України, якщо подані декларантом документи є достатніми та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, та містять об'єктивні і достовірні дані, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Так, Митниця стверджувала, що з наданих декларантом страхових документів неможливо обрахувати вартість страхування, яка включена до вартості товару. Крім того, у відкритому полісі страхування зазначено страховий період з 28.01.2015-04.03.2015, тобто станом на дату поставки оцінюваної партії товару він є недійсним.

Відхиляючи наведені доводи відповідача, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Товариством подано митному органу дійсний відкритий страховий поліс страхування вантажу, який містить повну інформацію щодо страхової суми, розміру страхової премії та порядку її розрахунку. При цьому, дослідивши зміст відкритого полісу страхування вантажу № 00837, суди визнали його єдиним документом, що підтверджує витрати на ввезення та страхування поставки товару.

Суд касаційної інстанції вважає такий висновок судів обґрунтованим, враховуючи наступне.

Як вже вище зазначалося, поставка товару здійснювалася на умовах CIP Одеса Західна згідно з Інкотермс - 2010.

Відповідно до Інкотермс (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року), що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін термін CIP (CARRIAGE AND INSURANCE PAID TО (...named place of destination) ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ТА СТРАХУВАННЯ ОПЛАЧЕНО ДО) означає,  що  продавець  здійснює  поставку  товару  шляхом його передання перевізнику,  призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний  оплатити  витрати  перевезення  товару  до названого  місця призначення.  Це означає,  що покупець бере на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у  вищезазначений  спосіб.  Однак,  за умовами терміна CIP на  продавця  покладається  також  обов'язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

У відкритому полісі страхування № 00837 зазначено, що страхувальником є продавець товару, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» із зазначенням способу перевезення - змішаний згідно з інвойсом.

Відповідно до пункту 6 статті А.3 Інкотермс продавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що  володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Договір страхування має бути укладений із страховиками або страховою компанією, що користуються доброю репутацією, та, за відсутності прямої домовленості сторін про інше, на умовах мінімального страхового покриття відповідно до Умов страхування вантажів (Institute Cargo Clauses) Інституту Лондонських Страховиків (Institute of  London Underwriters) або будь-якого подібного зводу правил. Тривалість періоду страхового покриття обумовлюється статтями Б.4 і Б.5.

Так, статтею Б.4 Інкотермс встановлено обов'язок покупця прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності зі статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці.

Покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4. У випадку невиконання свого зобов'язання дати повідомлення згідно зі статтею Б.7, покупець повинен нести всі ризики втрати чи пошкодження товару  від  настання  погодженої  сторонами дати чи від дати закінчення періоду, встановленого для поставки, але за умови, що товар був належним чином індивідуалізований за договором, тобто явно відокремлений або іншим чином визначений як товар, що є предметом цього договору.

Аналіз змісту наведених норм Інкотермс-2010 свідчить про те, що тривалість періоду  страхового покриття визначається до дати прийняття покупцем товару.

Як вбачається з копії відкритого полісу страхування вантажу страховий період становить 28.01.2015 - 04.03.2015. 

Разом із тим, судами встановлено, що 04.03.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» (продавцем) укладено угоду № ICG/AG 15/026+1 щодо внесення змін до відкритого полісу № 00837 із страхування вантажу, яким продовжено строк дії договору страхування та виданого на його підставі полісу до 04.03.2016.

Крім того, у матеріалах справи наявний лист № LT32 - 591/1503 від 27.03.2015, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Грузія» повідомило про здійснення страхування експортних вантажів під один відкритий поліс на всі стандартні ризики.

При цьому, як вбачається з інформаційного листа № LT32-589/1503 від 26.03.2015, останнім проінформовано про собівартість мінеральної поди «Боржомі», зокрема 1 пляшка 0,5 л скло - ціна при реалізації СІР Одеса Західна (Україна) становить 0, 44 USD, яка включає в себе 0,0613 логістичні витрати (завантаження, розвантаження, експертне оформлення, страховка) і транспортні витрати, 0,3700 USD на покупку товару.

Таким чином, із поданих Товариством документів можливо встановити вартість страхування, яка включена до ціни товару, у зв'язку з чим доводи відповідача є безпідставними.
  
Крім того, колегія суддів вважає неприйнятними посилання Митниці як на підставу для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів на те, що в міжнародній товаро-транспортній накладній в графі 14 зазначений документ, який також зазначений у наданій експортній декларації країни відправлення, про що не зазначено у перекладі, що наданий до митного оформлення, оскільки по своїй суті це  жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару.

Щодо непідтвердження факту оплати вартості імпортованого товару, то суди правильно зауважили, що під час проведення митного оформлення товару надати Товариству відповідні документи не вбачалося можливим, оскільки згідно з пунктом 3.1 контракту покупець (позивач) здійснює повну оплату кожної партії товару продавцю протягом 75 днів з моменту митної очистки вантажу в Одесі (Україна).

Доводи скаржника про те, що неможливо визначити митну вартість товару за першим методом, у зв'язку з тим що з відкритих джерел, зокрема ЄДРПОУ та сайту IDS BORJOMI INTERNATIONAL, позивач та IDS BORJOMI GEORGIA LLC є пов'язаними між собою особами в розумінні частини шістнадцятої статті 58 МК України також не беруться колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною дванадцятою статті 58 МК України той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Водночас відповідно до частини чотирнадцятої статті 58 МК України у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Отже, сам по собі факт пов'язаності осіб між собою не може бути підставою для невизнання заявленої митної вартості. При цьому, митний орган зобов'язаний надати відповідне обґрунтування щодо того, що саме такий взаємозв'язок вплинув на митну вартість товару, однак такого обґрунтування відповідачем до суду не надано.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №100250002/2015/000083/2 від 18.09.2015, у ньому зазначено лише про неможливість застосування 2-5 методів визначення митної вартості у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами 4 та 5, а також номер та дата митної декларації, за якою визначено митну вартість імпортованого позивачем товару. Зазначене не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер
  
                                                                                                                   Р.Ф. Ханова