ПОСТАНОВА
Іменем України

11 грудня 2018 року 
Київ
справа №822/416/16
касаційне провадження №К/9901/26480/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016 (головуючий суддя -  Козачок І.С., судді: Польовий О.Л., Шевчук О.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 (головуючий суддя - Граб Л.С., судді: Гонтарук В.М., Біла Л.М.) у справі № 822/416/16 за позовом Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, Міністерства оборони України про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Славутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області звернулась до адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький податковий борг у сумі 627100,06 грн. за рахунок коштів платника податків з рахунків у банках, обслуговуючих платника, та за рахунок готівки, що належить платнику податків, для погашення податкового боргу.  
Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 26.05.2016 адміністративний позов задовольнив.
Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06.07.2016 залишив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016 без змін.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 та направити справу на новий розгляд. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач-1 посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме: статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-XII.
Зокрема, зазначає, що він як установа Міністерства оборони України звільняється від сплати земельного податку до моменту закінчення особливого періоду в державі. 
Крім того, наголошує, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за відповідачем-1 обліковується податковий борг із земельного податку в розмірі 627100,06 грн., який виник на підставі самостійно визначених сум у поданих податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 20.02.2015 № 9019117873 та від 22.02.2016 № 9021679001, а також уточнюючій декларації з плати за землю від 21.04.2016 № 9061908701.
За правилами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
Судами встановлено, що контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача-1 податкову вимогу від 16.04.2015 № 288-25 на суму 86068,46 грн., яку Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький отримано 20.04.2015 відповідно до відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 17).
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
За правилами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). 
Таким чином, враховуючи вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення з відповідача-1 податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький спірної суми заборгованості. 
Посилання скаржника на норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII як на підставу для звільнення від обов'язку перерахування плати за землю до бюджету суд не може визнати обґрунтованим, оскілки цей Закон, відповідно до преамбули, встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов'язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов'язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, проте не є законодавчим актом з питань оподаткування. 
Більш того, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII не передбачено жодних пільг щодо сплати податків. 
У свою чергу, відповідно до вимог Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідач-1 не звільнений від сплати земельного податку та не має пільг щодо його внесення до бюджету.
Доводи касаційної скарги про те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та відсутність у нього матеріальних ресурсів для сплати спірного податкового зобов'язання також не спростовують висновків судових інстанцій.
Так, судами з'ясовано, що відповідач-1 зареєстрований як юридична особа та відповідно до статей 15, 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є платником податків, зборів та обов'язкових платежів, а відсутність або обмежене фінансування відповідно до податкового законодавства не є підставою для звільнення платника від обов'язку сплати узгоджених сум грошового зобов'язання.
Твердження Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький щодо неправомірності нарахування органом доходів і зборів у розглядуваній ситуації пені суд також не може визнати обґрунтованим з огляду на непідтвердження цієї обставини жодними належними та допустимими доказами.
У зв'язку з викладеним та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №822/416/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк