Постанова
Іменем України
 
26 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 450/826/14
 
провадження № 61-26212св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., 
Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_5 63 234, грн спричиненої матеріальної шкоди та 5 000,00 грн спричиненої моральної шкоди.
 
Позовна зава мотивована тим, що Житловий будинок АДРЕСА_1, примикає до житлового будинку АДРЕСА_2 Львівської області, між якими є спільна внутрішня стіна довжиною 5,05 м.
 
ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 в різні часи були: ОСОБА_9 (дід відповідача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 
22 грудня 2004 року - ОСОБА_10.(баба відповідача) та ОСОБА_11 (батько відповідача); з 30 грудня 2004 року по 10 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_5 
 
Рішенням виконкому Зимноводівської сільської ради від 14 березня 2002 року № 50 ОСОБА_9 надано дозвіл на реконструкцію та надбудову належному йому на той час будинку, проведенням якої фактично займався його онук ОСОБА_5, на якого 22 серпня 2002 року ОСОБА_9 склав заповіт.
 
Не маючи проекту забудови, дозволу на виконання будівельних робіт і згоди ОСОБА_4, як суміжного користувача (співвласника спільної стіни), на проведення таких робіт, ОСОБА_5 у квітні 2003 року приступив до розбирання частини будинку по АДРЕСА_2, зокрема, демонтував конструктивні елементи даху та частину даху, які межували з будинком 
ОСОБА_4; розібрав стелю та стіни, викопав фундамент. 
 
За такі самоправні дії ОСОБА_5 був неодноразово попереджений головним архітектором району та органами місцевого самоврядування. 
22 квітня 2003 року Пустомитівський районний суд виніс ухвалу про заборону ОСОБА_5 проводити будь-які роботи по будові чи надбудові будинку без погодження.
 
Незважаючи на відсутність проекту забудови та згадані попередження і заборони, ОСОБА_5 продовжував реконструкцію та надбудову до листопада 2005 року включно, в результаті чого раніше спільна стіна будинку ОСОБА_4, стала зовнішньою та без належної теплоізоляції, дана стіна та горище стали відкритими для дощу та снігу на протязі наступних років, що призвело до їх руйнування, а одна із кімнат - непридатною для проживання.
 
За вчинення самоправної реконструкції будинку по АДРЕСА_2 в селі Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, та в результаті таких дій порушені права та законні інтереси власника суміжного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, що призвело до унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим ОСОБА_5 будинком. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 
09 грудня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 356 КК України (самоправство).
 
Для усунення перешкод та відновлення порушеного права, необхідно здійснити перебудову стін будинку, яка є суміжною з будинком № 7-А, який належить відповідачу, а саме провести ремонт по заміні внутрішньої стіни на зовнішню. Дані про структуру кошторисної вартості робіт по заміні, перебудові стін наведені у дефектному акті за 20 червня 2012 року, що затверджений 
ТзОВ «Домус-Стиль», згідно якого вартість відновлювальних робіт становить 63 234,00 грн. 
 
В добровільному порядку відповідач ОСОБА_5 відмовляється усунути завдану ним шкоду, а тому позивач просить суд захистити його порушені майнові права шляхом стягнення в його користь завданих збитків. 
 
Окрім завданої матеріальної шкоди ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалих постійних переживаннях та душевних стражданнях про можливе руйнування належного йому будинку, неможливістю користуватися однією з кімнат будинку, погіршення стану здоров'я потерпілого у зв'язку з тим, що протягом 11-ти років змушений захищати свої права від протиправних дій засудженого шляхом численних звернень до органів влади, прокуратури і суду. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 5 000,00грн.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 63 234,00 грн спричиненої матеріальної шкоди та 5 000,00 грн спричиненої моральної шкоди.
 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 632,34 грн судового збору. 
 
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_5 у вчиненні протиправних дій, які порушили права та законні інтереси ОСОБА_4, як власника суміжного будинку АДРЕСА_1, щодо користування належним йому благоустроєним житлом, що призвело до унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим 
ОСОБА_5 будинком, доведена повністю. З часу доведення вини, встановлені порушення відповідачем добровільно не усунуті та шкода не відшкодована, а тому майнові права ОСОБА_4 підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 63 234,00 грн, необхідних для проведення заміни внутрішніх стін на зовнішні у зв'язку з проведеною реконструкцією належного ОСОБА_4 будинку. З врахуванням положень статей 23, 1177 ЦК України суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 699,00 грн майнової шкоди та 1 000,00 грн моральної шкоди.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 здійснив роботи по відновленню становища, яке існувало до порушення права. При цьому суд дійшов висновку про відшкодування 1 699,00 грн завданої матеріальної шкоди та 1 000,00 грн 
 
14 березня 2017 року ОСОБА_4 та його предтавник ОСОБА_6., через засоби поштового зв'язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 
2017 року та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
 
Аргументи касаційної скарги зволяться до того, що суд апеляційної інстанції не з'ясував характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку доказам, наявних в матеріалах справи. 
 
24 червня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 через засоби поштового зв'язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пояснення, в якому просять скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 
29 травня 2015 року.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені у поясненні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 356 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання відповідно до статті 74 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5000,00 грн моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6. задоволено частково. Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 
2013 року в частині вирішення цивільного позову - скасовано та скеровано до Пустомитівського районного суду Львівської області для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.
 
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційній інстанції) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6., рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення порушеного права скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення становища, яке існувало до порушення права задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_5 привести реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2 Львівської області, що сумісні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1, у відповідність до державних будівельних норм. В решті рішення суду залишено без змін. 
 
Висновком № 3026 будівельно-технічної експертизи у виконавчому провадженні № 41056939 від 02 жовтня 2015 року, встановлено здійснення реконструювання стіни будинку по АДРЕСА_2 Львівської області, що сумісні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1. Реконструйовані стіни будинку АДРЕСА_1, що суміжні із зовнішніми стінами будинку 
АДРЕСА_2 Пустомитівського району Львівської області виконані без порушень державних будівельних норм.
 
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції від 17 грудня 
2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1316/2-11, виданого 29 листопада 2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов'язання ОСОБА_5 привести реконструйовані стіни будинку АДРЕСА_2 Пустомитівського району Львівської області, що суміжні із зовнішніми стінами належного ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 до державних будівельних норм закінчено.
 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14 жовтня 2016 року № 1533: 1) будівництво (реконструкція) житлового будинку АДРЕСА_2 Пустомитівського району Львівської області могло спричинити погіршення технічного стану суміжної стіни та житлового будинку в цілому, який розташований АДРЕСА_1 Львівської області; 2) погіршення технічного стану суміжної стіни та житлового будинку в цілому, який розташований за адресою АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області може бути спричинене нерівномірним просіданням основ і фундаментів, яке могло відбутися внаслідок збільшення тиску на них за рахунок проведення будівельних робіт з реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1. Вартість відновлювального ремонту в житловому будинку АДРЕСА_1 в селі Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області становить 1 699,00 грн.
 
В описовій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи від 
14 жовтня 2016 року № 1533 зазначено, що матеріальна шкода, заподіяна власнику будинку АДРЕСА_1, визначається як вартість відновлювального ремонту. 
 
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Стаття 1177 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.
 
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 
 
Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
 
Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_5 на його користь 1 699,00 грн матеріальної шкоди у зв'язку з відновленням порушеного права ОСОБА_4, яке існувало до його порушення. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування 1 000,0 грн моральної шкоди, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська