ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2018 року 
Київ
справа №813/6129/14
касаційне провадження №К/9901/8935/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 (головуючий суддя Братичак У.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2015 (головуючий суддя Сапіга В.П., судді: Левицька Н.Г., Обрізко І.М.) у справі №813/6129/14 за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2014 №21/17-2, від 24.07.2014 №22/17-2, від 24.07.2014 №23/17-2, від 24.07.2014 №24/17-2, від 24.07.2014 №25/17-2, від 24.07.2014 №26/17-2.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2015, позов задоволено повністю.
Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просило постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2015 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у позові.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема підпунктів 168.4.3 та 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Відокремлений підрозділ «Ужгородська дистанція електропостачання» зареєстрований розпорядженням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 28.05.2009. Взято на податковій облік в органах державної податкової служби 02.04.1997 за №01-15-12/483. 
Відповідно до Положення про Відокремлений підрозділ «Ужгородська дистанція електропостачання» від 18.04.2006р., такий входить до складу Львівської залізниці, створений на підставі наказу начальника залізниці від 14.11.1997 №306 і діє відповідно до статті 64 Господарського кодексу України без права юридичної особи. Відокремлений підрозділ «Ужгородська дистанція електропостачання» безпосередньо підпорядкований відокремленому підрозділу «Служба електропостачання» ДТГО.
Ужгородською ОДПІ проведено документальну планову перевірку Відокремленого підрозділу «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО щодо правильності нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.07.2010 по 31.12.2012
Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, пункту 168.4 статті168 Податкового кодексу України в частині несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету за місцезнаходженням дільниць, які входять до складу ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця» в сумі 1046578,60грн., у тому числі: по Ужгородському району в сумі 58017,66грн., по Мукачівському району в сумі 194521,98грн., по Воловецькому району в сумі 142653,39грн., по Свалявському району в сумі 80258,42грн., по Турківському району в сумі 11358,78грн., по Берегівському району в сумі 71512,98грн., по Сколівському району в сумі 135831,89грн., по Перечинському району в сумі 10793,18грн., по Виноградівському району в сумі 46615,67грн., по Великоберезнянському району в сумі 205014,65грн.
Окрім того, відповідачем зроблено висновок, що податок з доходів фізичних осіб утриманий і перерахований до бюджету м. Ужгорода в повному обсязі за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 податковим агентом ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця». Утримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 6412299,00грн. та перераховано до бюджету 6434460,00грн. Сальдо станом на 31.12.2012 становить 151999,41грн.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 04.07.2014 №1817/07-01/22-00/05391324 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014 №21/17-2, від 24.07.2014 №22/17-2, від 24.07.2014 №23/17-2, від 24.07.2014 №24/17-2, від 24.07.2014 №25/17-2, від 24.07.2014 №26/17-2 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів з фізичних осіб із застосуванням штрафних санкцій.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що окремі дільниці, які входять до складу відокремленого підрозділу не являються самостійними відокремленими підрозділами, тому платник податку не зобов'язаний перераховувати суми податку з доходів фізичних осіб до місцевого бюджету за місцезнаходженням даних дільниць, а тому прийшов до висновку про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій. 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до підпунктів 14.1.30 та 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України відокремлені підрозділи - у значенні, визначеному Цивільним кодексом України.
Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.30 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції з 01.07.2012 відокремлені підрозділи - у значенні, визначеному Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Для розділу IV цього Кодексу - у визначенні Господарського кодексу України.
Згідно з підпунктом 168.4.3 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи, нараховані відокремленим підрозділом на користь фізичних осіб, за звітний період перераховуються до місцевого бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу. У разі якщо відокремлений підрозділ не уповноважений нараховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб за такий відокремлений підрозділ, усі обов'язки податкового агента виконує юридична особа. Податок на доходи, нарахований працівникам відокремленого підрозділу, перераховується до місцевого бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу.
Підпунктом 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що юридична особа за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням не уповноважених сплачувати податок відокремлених підрозділів, відокремлений підрозділ, який уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок, за своїм місцезнаходженням одночасно з поданням документів на отримання коштів для виплати належних платникам податку доходів, сплачує (перераховує) суми утриманого податку на відповідні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до нової редакції Положення про Відокремлений підрозділ «Ужгородська дистанція електропостачання» від 18.04.2006, підрозділ входить до складу Львівської залізниці, створений на підставі наказу начальника залізниці від 14.11.1997 №306 і діє відповідно до статті 64 Господарського кодексу України без права юридичної особи. 
З урахуванням наведеного, відокремлений підрозділ «Ужгородська дистанція електропостачання» відповідно до підпункту 168.4.3 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України уповноважений нараховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб. 
До місцевого бюджету податковим агентом ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця» за місцезнаходженням підрозділу за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 було утримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 6412299,00грн. та перераховано до бюджету 6434460,00грн.
При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, окремі дільниці, що входять до складу ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця», не мають статусу відокремлених підрозділів, а тому висновок судів про безпідставність застосування податковим органом до спірних правовідносин підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України є обґрунтованим. 
Висновки відповідача, що дільниці ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця» є відокремленими підрозділами у розумінні Господарського кодексу України не ґрунтуються на положеннях закону.
За результатами розгляду справи судами встановлено, що не заперечується відповідачем, виконання ВП «Ужгородська дистанція електропостачання» ДГТО «Львівська залізниця» в порядку підпункту 168.4.3 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України обов'язку щодо утримання та перерахування до місцевого бюджету нарахованого податку на доходи працівникам відокремленого підрозділу, в тому числі по зазначеним у акті перевірки дільницям (тяговим підстанціям, районам контактної мережі).
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2015 у справі №813/6129/14 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна
Л.І. Бившева 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду