Постанова
Іменем України
12 грудня 2018 року
м. Київ
Справа № 757/6367/13-ц
Провадження № 14-422 цс 18
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача - Гудими Д. А.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «БМ Банк» (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі також - ТзОВ) «Аляска Трейд», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, постановленої колегією суддів у складі Дем’яносова М. В., Іваненко Ю. Г., Кузнєцова В. О., Ситнік О. М., Ступак О. В., рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, ухваленого колегією суддів у складі Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А., рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року у складі судді Москаленко К. О. (далі також - заява про перегляд судових рішень).
Учасники справи:
        позивач: ПАТ «БМ Банк»;
        відповідачі: ТзОВ «Аляска Трейд», ОСОБА_3, ОСОБА_4
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           25 березня 2013 року позивач звернувся з позовом до ТзОВ «Аляска Трейд», ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ТзОВ «Аляска ЛД» і з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 58 130 797,3 грн та 5 100 289,38 доларів США за договором № 2007-112/DC відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір), укладеним 31 жовтня 2007 року ТзОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», з ТзОВ «Аляска Трейд» (далі - позичальник), до якого надалі вносилися зміни та доповнення додатковими угодами.
2.           Мотивував позов такими обставинами:
2.1.     Згідно з кредитним договором позичальникові були надані кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у доларах США та у гривнях окремими частинами (траншами) у безготівковій формі для ведення поточної діяльності та з метою здійснення розрахунків за акредитивом зі сплатою 15 % річних - за кошти, одержані в доларах США, 24 % річних - за кошти, одержані у гривні, та 6 % річних - за забезпечення випуску акредитивів за кредитом у доларах США з кінцевим терміном повернення до 30 листопада 2009 року.
2.2.     З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач уклав з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ТзОВ «Липова Долина», правонаступником якого є ТзОВ «Аляска ЛД» (далі разом - поручителі), договори поруки, згідно з якими поручителі та позичальник несуть солідарну відповідальність за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань.
2.3.     Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість.
3.           Суди розглядали справу неодноразово.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
4.           22 січня 2016 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою залишив без розгляду позов у частині вимог про стягнення заборгованості з ТзОВ «Аляска ЛД» на підставі заяви позивача.
5.           30 травня 2016 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 10 червня 2010 до 28 квітня 2011 року включно у редакції додаткового договору № 9 від 28 квітня 2011 року в частині суми заборгованості у розмірі 42 943 165,29 грн і 4 031 760,03 доларів США.
6.           Цю ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що 26 березня 2015 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, однак відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2011 року сторони уклали мирову угоду з приводу заборгованості за кредитним договором за період з 10 червня 2010 року до 28 квітня 2011 року у редакції додаткового договору № 9 від 28 квітня 2011 року в частині суми заборгованості у розмірі 42 943 165,29 грн і 4 031 760,03 доларів США.
7.           30 травня 2016 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково: стягнув з ТзОВ «Аляска Трейд» на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 187 632,01 грн і 1 068 529,35 доларів США, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.
8.           Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ТзОВ «Аляска Трейд» належно не виконує зобов'язання за кредитним договором, а тому з нього має бути стягнута заборгованість. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції вважав, що відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України порука ОСОБА_3 і ОСОБА_4 припинена, оскільки шестимісячний строк, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом прав, сплив 27 липня 2012 року.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
9.           17 січня 2017 року Апеляційний суд міста Києва рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове: провадження у справі за позовом до позичальника про стягнення заборгованості закрив і стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість у розмірі по 15 187 632,01 грн і 1 068 529,35 доларів США з кожного.
10.       Рішення апеляційний суд мотивував так:
10.1.  Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які мають розглядатися за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
10.2.  Суд першої інстанції безпідставно прийняв до провадження спір, що виник між юридичними особами (позивачем і позичальником) і має розглядатися за правилами господарського судочинства, а також безпідставно вирішив його разом зі спором з поручителями-фізичними особами, який належить до юрисдикції цивільного суду.
10.3.  28 вересня 2012 року до кредитного договору був укладений додатковий договір № 13, відповідно до умов якого прострочена заборгованість за кредитом у сумі 500 000 грн визнана строковою, встановлений термін погашення до 31 березня 2016 року. Про продовження строку дії кредитного договору поручителі знали.
10.4.  Оскільки позивач звернувся до суду 25 березня 2013 року, коли дія кредитного договору не припинилася, а між висуванням вимог до поручителів про дострокове повернення кредиту (7 березня 2013 року) та поданням позову не пройшло шість місяців, апеляційний суд вважав, що відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою.
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
11.       12 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції.
12.       Мотивував тим, що апеляційний суд, встановивши обставини справи на підставі поданих сторонами доказів, що належно були оцінені, обґрунтовано вважав, що позов до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором поданий 25 березня 2013 року, коли дія кредитного договору не припинилася, а після пред'явлення банком вимог до поручителів про дострокове повернення кредиту (7 березня 2013 року) та поданням позову не пройшло шість місяців, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою.
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судових рішень
13.       12 жовтня 2017 року відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на той час, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень.
14.       Підставами для перегляду судових рішень вважає: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 524, 533 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
15.       Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Короткий зміст ухвал Верховного Суду України та Верховного Суду
16.       23 жовтня 2017 року Верховний Суд України ухвалою відкрив провадження у справі.
17.       5 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
18.       Обґрунтував тим, що ОСОБА_4 оскаржує судові рішення з підстав неоднакового застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції (господарської та цивільної), а його заява про перегляд судових рішень згідно з правилами, що діяли на час її подання, повинна була розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України. Тому справа на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень
19.       ОСОБА_4 вказує, що суди, задовольняючи вимоги позивача, не розмежували походження заборгованості та помилково вважали за можливе нараховувати пеню в іноземній валюті.
20.       На підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень, ОСОБА_4 надав як зразки для порівняння копії:
20.1.  Ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі № 501/2283/15-ц та від 12 липня 2017 року у справі № 552/284/15-ц;
20.2.  Постанов Вищого господарського суду України від 30 березня 2016 року у справі № 905/1775/15 та від 20 квітня 2016 року у справі № 913/224/14.
20.3.  Постанов Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15 і від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.
21.       У цих судових рішеннях, на думку ОСОБА_4, інакше, ніж у справі № 757/6367/13-ц, застосовані статті 524, 533 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
22.       Інші учасники справи пояснень щодо заяви про перегляд судових рішень не подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів
(1.1) Щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах
23.       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення, підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є, зокрема, неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
24.       Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у різному тлумаченні судами змісту норм права, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання одних і тих самих відносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.
25.       Суди, ухвалюючи рішення у справі № 757/6367/13-ц, встановили, що позивач нарахував пеню в іноземній валюті та вважали за можливе її стягнення саме в іноземній валюті.
26.       На підтвердження неоднакового застосування судами статей 524 і 533 ЦК України ОСОБА_4 надав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі № 501/2283/15-ц та від 12 липня 2017 року у справі № 552/284/15-ц; постанов Вищого господарського суду України від 30 березня 2016 року у справі № 905/1775/15 і від 20 квітня 2016 року у справі № 913/224/14.
27.       У наданих для порівняння судових рішеннях суд касаційної інстанції зробив такі висновки :
27.1.  У справі № 905/1775/15 ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заявив вимогу про стягнення з Державного підприємства (далі - ДП) «Донецька залізниця», зокрема, пені у сумі 121 194,43 доларів США через порушення вказаним ДП умов кредитного договору. Вищий господарський суд України у постанові від 30 березня 2016 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені, оскільки ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заявив вимогу про стягнення пені в іноземній валюті - доларах США, а пункт 6.3 кредитного договору передбачав, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення. Суд касаційної інстанції зазначив, що розмір пені, передбачений у статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 цього Закону). Тобто, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки ж чинне законодавство не передбачає встановлення облікової ставки НБУ для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.
27.2.  У справі № 913/224/14 ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» пред'явив, зокрема, вимогу про стягнення в судовому порядку пені з ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» за прострочення основного боргу за кредитом у сумі 1 239 285,10 грн, 760 072 доларів США і 201 861,11 євро, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 89 186,14 грн, 34 698,78 доларів США і 9 121 євро, а також пені за прострочення сплати комісії за управління кредитом - 13 586,48 грн. Вищий господарський суд України у постанові від 20 квітня 2016 року залишив в силі рішення суду апеляційної інстанції про часткову відмову в задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заявив вимоги про стягнення пені в іноземних валютах - доларах США та євро. Касаційний суд застосував, зокрема, статті 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені у доларах США та євро, оскільки позивач нарахував пеню не у національній валюті України, а в іноземній. Натомість, суд першої інстанції це не врахував і помилково вважав за можливе нараховувати пеню за порушення грошового зобов'язання в іноземній валюті.
28.       Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності (перше та друге речення преамбули до вказаного Закону).
29.       Конституційний Суд України у пункті 1 резолютивної частини рішення від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 вказав, що положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1 і 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).
30.       ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу на те, що у справах № 905/1775/15, № 913/224/14 та у справі, яка переглядається, відмінним є суб'єктний склад сторін: сторонами у справах № 905/1775/15 і № 913/224/14 є юридичні особи, тоді як у справі № 757/6367/13-ц задоволені вимоги юридичної особи до фізичних осіб.
31.       Крім того, у справах № 905/1775/15 і № 913/224/14 суди застосували до спірних правовідносин Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», тоді як у заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 не стверджує про неоднакове застосування приписів вказаного Закону, не доводить неможливість розрахунку пені в іноземній валюті відповідно до облікової ставки НБУ, а вказує на помилковість висновків судів щодо можливості нарахування пені в іноземній валюті, вважаючи, що пеня в іноземній валюті не може нараховуватися взагалі.
32.       З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що постанови Вищого господарського суду України від 30 березня 2016 року у справі № 905/1775/15 і від 20 квітня 2016 року у справі № 913/224/14, висновки в яких ґрунтуються на приписах Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», не можуть слугувати прикладами неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
33.       Крім того, ухвалиВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі № 501/2283/15-ц та від 12 липня 2017 року у справі № 552/284/15-ц не є прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки у цих справах суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд до цього ж суду. Постановлення касаційною інстанцією ухвали про скасування рішення суду нижчої інстанції з переданням справи на новий розгляд не є остаточним вирішенням спору, а тому такі ухвали не можуть бути прикладами на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України в редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень.
(1.2) Щодо невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права
34.       У заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 вказує на невідповідність ухвали суду касаційної інстанції у його справі висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15 і від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.
35.       У постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15 Верховний Суд України не погодився з висновками Вищого господарського суду України, який залишив без змін рішення судів попередніх інстанції про стягнення на користь ПАТ «Банк Форум» пені у доларах США в еквіваленті до валюти України (гривні), розрахунок якої здійснено за офіційним курсом НБУ на день заявлення вимоги про стягнення пені. Верховний Суд України дійшов висновку, що максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ; а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.
36.       У постанові від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16 Верховний Суд України застосував до спірних правовідносин статтю 192, частини першу та третю статті 533 ЦК України у зв'язку з Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет) та статтями 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». На їх підставі Верховний Суд України дійшов висновку, що максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки НБУ, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.
37.       Такий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2667цс16 був обґрунтований тим, що суди, задовольняючи вимоги банку про стягнення з фізичної особи-позичальника пені в іноземній валюті з визначенням її еквіваленту у гривні, не урахували як зазначених вимог чинного законодавства, так і пункт 4.1 кредитного договору, згідно з яким позичальник при порушенні зобов'язань за договором мав сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочення.
38.       Натомість, у справі № 757/6367/13-ц суди, стягуючи з фізичних осіб-поручителів пеню, нараховану в іноземній валюті, взявши за основу наданий позивачем розрахунок станом на 29 січня 2015 року (Т. 3, а. с. 69-76), врахували, що в частині заборгованості в доларах США за період з 29 січня 2014 року до 28 січня 2015 року включно цей розрахунок містить і розрахунок пені в іноземній валюті у передбаченому кредитним договором розмірі, та вважали правильним стягнення заборгованості у доларах США, зокрема і в частині пені.
39.       У заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 вказує на помилковість висновків судів щодо можливості нарахування пені в іноземній валюті. Обставини щодо неправомірності надання кредиту в іноземній валюті та неправильності розрахунку заборгованості, включно з розрахунком пені, сторони не оспорювали, а суди не встановили.
40.       ВеликаПалата Верховного Суду, здійснюючи перегляд судових рішень за правилами ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, позбавлена права встановлювати факти у справі чи переоцінити докази, досліджені судами, рішення яких вона переглядає.
41.       За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
42.       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
43.       У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
44.       Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
45.       Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
46.       Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
47.       Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (частина перша статті 524 ЦК України).
48.       Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
49.       Такий порядок визначено Декретом, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за договорами, укладеними між резидентами на території України.
50.       ВеликаПалата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).
51.       Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.
(2) Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень
(2.1) Щодо суті заяви про перегляд судових рішень
52.       Відповідно до частини першої статті 360^5 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою, Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.
53.       Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, ВеликаПалата Верховного Суду вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити.
(2.2) Щодо судових витрат
54.       З огляду на висновок щодо суті заяви про перегляд судових рішень судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у Великій Палаті Верховного Суду, покладаються на ОСОБА_4
Керуючись пунктами 1 і 4 частини першої статті 355, частиною першою статті 360^5 ЦПК у редакції, чинній на час звернення із заявою про перегляд судових рішень, пунктом 2 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарськогопроцесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А :
у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року відмовити.
Суддя-доповідач | | Д. А. Гудима
Судді: | Н. О. Антонюк | Л. М. Лобойко
| С. В. Бакуліна | Н. П. Лященко
| В. В. Британчук | О. Б. Прокопенко
| О. С. Золотніков | Л. І. Рогач
| О. Р. Кібенко | І. В. Саприкіна
| В. С. Князєв | В. Ю. Уркевич
| | О. Г. Яновська