ПОСТАНОВА
Іменем України
04 грудня 2018 року 
Київ
справа №806/4015/15
касаційне провадження №К/9901/27995/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Лана» на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2015 (суддя Черноліхов С.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 (головуючий суддя - Майор Г.І., судді: Бучик А.Ю., Шевчук С.М.) у справі № 806/4015/15 за позовом Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області до Приватного підприємства «Лана» про  стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області у серпні 2015 року звернулася до адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства «Лана» про стягнення податкового боргу в сумі 23494,16грн.
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 29.12.2015 адміністративний позов задовольнив.
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.02.2016 залишив постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2015 без змін.
Приватне підприємство «Лана» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просило постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, пункту 59.5 статті 59, пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, вказує на те, що податковим органом не виконано умов щодо надсилання на адресу Приватного підприємства «Лана» податкової вимоги про сплату боргу в сумі 23494,16грн., а визначений до сплати у податковій вимозі від 02.01.2013 №4 борг повністю погашений і не стосується заборгованості, стягнення якої є предметом цього позову. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України та розглянув справу у порядку письмового провадження без участі відповідача.
Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у відповідача згідно з довідкою від 18.12.2015 №954/23 (а.с. 49) станом на 18.12.2015 обліковується податковий борг в загальній сумі 23494,16грн., який виник у зв'язку з несплатою Приватним підприємством «Лана»:
податкових зобов'язань в сумі 12155,26грн., які самостійно узгоджені позивачем згідно з поданими податковими деклараціями з податку на додану вартість за вересень-грудень 2014 року; 
штрафних (фінансових) санкцій в загальній сумі 10451,74грн., нарахованих податковим органом згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 08.04.2015 №0002631501 (в сумі 86,8грн.) та від 08.04.2015 №0002641501 (в сумі 10364,94грн.), які набули статусу узгоджених після набрання законної сили постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 у справі №806/1128/15, якою скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Приватного підприємства «Лана» про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2015 №0002631501 та №0002641501;
нарахованої пені в сумі 887,16грн.
Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області  сформовано і надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 02.01.2013 №4.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
Згідно з приписами підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий борг -   сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Отже, факт узгодження податкового зобов'язання має наслідком обов'язок платника податку сплатити таке зобов'язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов'язку зі сплати узгодженого податкового зобов'язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов'язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Як зазначено вище, податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов'язання, які самостійно узгоджені позивачем та узгоджені за наслідками судового оскарження рішень контролюючого органу про нарахування штрафних санкцій, а також нараховану пеню на суму боргу.
Відповідно до пункту  95.2  статті  95 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі -  ПК України) стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. 
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов'язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Таким чином, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. 
При цьому, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.
Відповідач в обґрунтування того, що податковий борг з моменту формування податкової вимоги від 02.01.2013 до звернення контролюючого орану з цим позовом переривався, посилався на те, що податковим органом вже заявлявся позов від 30.09.2014 №32496/9/10 до суду про стягнення з Приватного підприємства «Лана» коштів в сумі 15665,38грн., утім Житомирський окружний адміністративний суду ухвалою від 10.02.2015 у справі №806/4465/14 залишив такий позов без розгляду у зв'язку з відкликанням позовної заяви з огляду на сплату грошових зобов'язань.
Суд апеляційної інстанції визнав безпідставними вказані посилання відповідача, оскільки вищезазначена сума погашеного податкового боргу не входить до суми боргу, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову.
Однак, суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи зменшувався податковий борг відповідача в період з 02.01.2013 (формування податкової вимоги №4) по серпень 2015 року (звернення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області з позовом про стягнення до суду) до нуля. 
Такі обставини входять до предмету доказування у цій справі, їх встановлення має значення для правильного вирішення спору, оскільки у випадку погашення заборгованості у будь-який період після направлення податкової вимоги, така вимога  вважається відкликаною.
Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Таким чином, у справі, що розглядається, висновки суду апеляційної інстанції про дотримання податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу, та відповідно наявність підстав для задоволення позову є передчасними та зроблені без належного з'ясування фактичних обставин справи.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено обставини щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи в порядку, встановленому статтею 35 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій), тому суд касаційної інстанції відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на відсутність у суду першої інстанції підстав застосовувати частину шосту статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) та здійснювати розгляд справи без участі відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, постановлене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Приватного підприємства «Лана» задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 у справі № 806/4015/15 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В. Хохуляк