Постанова 
Іменем України
 
22 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 796/168/2018
 
провадження № 61-42715 ав 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,
 
за участю:
секретаря судового засідання - Тімановської О. М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2018 року в складі судді Мазурик Олени Федорівни про відмову в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),
 
ВСТАНОВИВ:
 
17 липня 2018 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до Апеляційного суду міста Києва із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2018 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.
 
Апеляційний суд міста Києва як суд першої інстанції виходив із того,                            що відносини, які виникли між ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим такий спір не підвідомчий третейському суду, а тому наявні передбачені пунктом другим частини першої статті 487 ЦПК України правові підстави для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.
 
17 серпня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу на вказану ухвалу та просив скасувати її як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
У вказаній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не звернув уваги на те, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки підставою позову в справі № 2017/1206-002 є невиконання боржником умов договору, а не захист прав споживача. 
 
Згідно з частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Учасники справи в засідання не з?явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином за наявними в матеріалах справи адресами. 
 
02 листопада ТОВ «Фангарант Груп» подав до Верховного Суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Фангарант Груп».
 
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 причини неявки суду не повідомили.
 
Частиною другою статті 247 ЦПК України визначено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні в справі матеріали, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Апеляційний суд міста Києва як суд першої інстанції встановив, що 10 серпня 2017 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був укладений Договір № 60075150041 про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше» (далі - договір).
 
Пунктом 8.1 договору передбачено, що ОСОБА_5 отримує товари (послуги) від ФОП ОСОБА_9 на умовах договору та згідно обраного клієнтом Пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту.                   В моменту підписання цього Договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь процесинг-центру.
 
Згідно з пунктом 7 договору процесинг-центром є ТОВ «ФК «Фангарант Груп».
 
Відповідно до пункту 12.5 договору будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або в зв?язку з ним, окрім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Спори щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно чинного законодавства.
 
10 серпня 2017 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_6,             ОСОБА_7 були укладені окремі договори поруки.
 
Указані договори поруки містять третейське застереження, відповідно до якого будь-який спір, що виникає щодо цих договорів, або в зв'язку з ним, окрім спорів, щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Спори щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно з чинним законодавством.
 
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 позов задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» 108 966,01 грн заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).
 
17 липня 2018 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до Апеляційного суду м. Києва з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року про солідарне стягнення з             ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 108 966,01 грн заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).
 
Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
 
Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
 
Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
Системний аналіз пункту 12.5 договору та пунктів 17, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що ОСОБА_5, укладаючи вказаний договір, мав на меті отримання товару, а саме ноутбука Apple MacBook Pro15" (MLH42), для особистих потреб за індивідуальним замовленням. 
 
Ураховуючи викладене, правильним є висновок Апеляційного суду міста Києва як суду першої інстанції, що ОСОБА_5 є споживачем за договором.
 
Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, такий вид зобов'язання є похідним від зобов'язання основного.
 
Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем відповідних послуг та на нього не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів» (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року в справі № 6-1153цс16). 
 
Ураховуючи положення вказаної норми та пункту 22 статті 1 Закону України            «Про захист прав споживачів» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є споживачами, а тому спір в частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підвідомчий третейському суду відповідно до закону.
 
Відповідно до частини 4 статті 4 ЦПК України до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейській суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
 
Незалежно від предмета та підстав позову, незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» (постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1716цс15 та від 03 лютого 2016 року в справі № 6-2630цс15).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.
 
Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду зазначені у статті 486 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.
 
Правильним є висновок суду, що спір у справі № 2017/1206-002 за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди) в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 не підвідомчий третейському суду.
 
Однак, апеляційний суд міста Києва як суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» в частині видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до              ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), оскільки ОСОБА_6 і                  ОСОБА_7 не є споживачами, а тому розгляд спору в цій частині підвідомчий третейському суду. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Фангарант Груп» не є споживачем, а підставою позову в справі № 2017/1206-002 є невиконання боржником ОСОБА_5 умов договору, а тому справа підвідомча третейському суду, не заслуговують на увагу, оскільки незалежно від підстав та предмета спору, а також не зважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникли між ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.
 
Ураховуючи наведене, наявні правові підстави для часткового скасування ухвали та ухвалення в цій частині нового судового рішення.
 
Керуючись статтями 24, 351, 368, 376, 486 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди) скасувати. В цій частині ухвалити нове судове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» задовольнити.
 
Видати товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року в справі № 2017/1206-002 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                        В.І. Журавель
 
                                                                                                                        В.І. Крат 
 
Повний текст постанови складено та підписано 22 листопада 2018 року.