Постанова
Іменем України 
29 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 450/502/16-к
провадження № 51-3548км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового 
засідання                                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від  01  листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 12015140270000278 щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України та виправданого за ч. 1 ст. 126 КК України, 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки м. Львова, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
виправданої за ч. 1 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено: за ч. 1 ст. 125 КК України до  покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. Цим же вироком виправдано за недоведеністю участі у вчиненні злочину ОСОБА_7 за  ч. 1 ст. 126 КК України, ОСОБА_8 – за ч. 1 ст. 125 КК України. 
Згідно з ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 залишено без задоволення, вирок місцевого суду від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та   ОСОБА_8 – без змін.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 26 лютого 2015 року в проміжок часу між 10:30 та 11:00 ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті постійних неприязних відносин, умисно наніс один удар рукою в обличчя та один удар ногою по руці потерпілої ОСОБА_11 , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 20 березня 2015 року близько 20:30 ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання в зазначеному будинку, на ґрунті постійних неприязних відносин, під час конфлікту, умисно наніс близько 4-5 ударів кулаками рук по голові, обличчю і  в  область живота потерпілого ОСОБА_10 та удари руками і ногами по обличчю, голові та тілу потерпілої ОСОБА_11 ,  заподіявши останнім тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Також досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 28 травня 2015 року близько 15:00, перебуваючи на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , на  ґрунті постійних особистих неприязних стосунків, протягом близько 15 хв. умисно кидав дерев`яними брусками в потерпілого ОСОБА_10 , коли останній перебував на подвір`ї цього ж будинку, в ході чого одним бруском поцілив у праву руку потерпілого, чим завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Однак, судом в цій частині обвинувачення його виправдано.
Оскаржуваним вироком виправдано ОСОБА_8 , яка згідно обвинувального акту, обвинувачувалась у тому, що 20 березня 2015 року близько 20:30 вона, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник у її онука ОСОБА_7 із колишнім чоловіком ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла неодноразові удари руками та ногами по тілу потерпілої ОСОБА_11 , заподіявши їй легкі тілесні ушкодження у виді синців.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КК України при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , вирок місцевого суду не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , як воно викладено в обвинувальному акті, залишено поза увагою висновок додаткової судово-медичної експертизи щодо наявності у   ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та способу їх нанесення, виправдав ОСОБА_8 з підстав, які не передбачені ст. 373 КПК України. Також прокурор указує, що апеляційний розгляд кримінального провадження відбувся з  порушенням вимог ст.ст. 404, 405 КПК України, а ухвала апеляційного суду не  відповідає вимогам ст.  419 КПК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора виправдана ОСОБА_8 просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за  який його засуджено, та кваліфікація його дій, а також в частині виправдання останнього за ч. 1 ст. 126 КК України, у касаційній скарзі прокурора не  оскаржуються.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і  встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на  доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість при перегляді судових рішень виходить з  фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій. 
За встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, висновок суду про недоведеність наявності її участі у вчиненні злочину, колегія суддів вважає правильним.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та правильно зазначено місцевим судом у вироку, усі показання щодо причетності ОСОБА_8 до спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , зокрема показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , є суперечливими. Взявши до уваги те, що наявні в показаннях суперечності не могли бути усунуті в судовому засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що показання вказаних свідків та потерпілих тлумачаться на користь ОСОБА_8 . При цьому судом враховано, що потерпілий ОСОБА_10 вказував, що ОСОБА_8 наносила удари потерпілій ОСОБА_11 лише ногами в область спини, а потерпіла ОСОБА_11   зазначала, що ОСОБА_8 нанесла їй декілька ударів руками.
Також судом, з урахуванням наведеного, правильно не взято до уваги висновок додаткової судово-медичної експертизи № 406/15. 
Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.
Таким чином, надавши належну оцінку доказам кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність її участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_8 , залишивши вирок місцевого суду без зміни.
Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК України. При цьому, відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив: 
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2017  року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 листопада 2017  року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2              ОСОБА_3