Постанова
Іменем України
26 грудня 2018 року 
 
м. Київ
справа № 229/607/14-ц
провадження № 61-24802св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_4,
 
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скаргиОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року у складі судді   Жданова В. С. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року у складі судді Соломахи Л. І., 
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2014 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.
У січні 2017 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргуна вказане судове рішення, яка разом з матеріалами справи надійшла до Апеляційного суду Донецької області. 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 залишена без руху як така, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження та за подання якої не сплачено судовий збір. ОСОБА_5 надано строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та сплати судового збору.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 визнано неподаною та повернуто заявнику. Цивільну справу за вказаним позовом повернуто до Дружківського міського суду Донецької області. Роз'яснено заявнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заявником пропущено строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції без поважних причин, ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху не виконано, недоліки не усунуто, обґрунтовані підстави пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції заявником не зазначено, судовий збір не сплачено, тому апеляційна скарга підлягає поверненню.
У квітні 2017 року ОСОБА_5 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 24 лютого 2014 року. 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 залишена без руху як така, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження та за подання якої не сплачено судовий збір. ОСОБА_5 надано строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та сплати судового збору. Роз'яснено ОСОБА_5, що неподання ним заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження у зазначений в ухвалі строк є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, а в разі її подання - несплата судового збору, є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року ОСОБА_5відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 24 лютого 2014 року. Цивільну справу за вказаним позовомповернуто до Дружківського міського суду Донецької області.
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у визначений суддею строк заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та документ, що підтверджує сплату судового збору, відповідачем до апеляційного суду не подано, тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.
У квітні 2017 року та у серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційними скаргами на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від  29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від              20 липня 2017 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
23 травня 2017 року та 27 вересня 2017 року ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами                ОСОБА_5
У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року. 
У травні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційні скарги мотивовано тим, що відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, суд дійшов неправильного висновку щодо недобросовісності здійснення ОСОБА_5 своїх процесуальних обов'язків, оскільки заявник відправляв на адресу суду рекомендований лист з заявою про усунення недоліків, однак у зв'язку з важкодоступністю території Донецької області та перебійну роботу на вказаній території Укрпошти, вказаний лист можливо втрачено, про що досі невідомо. 
Повертаючи апеляційну скаргу та відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вчинив дії, які не відповідають дійсності, незалежності та неупередженості судової системи, обмеживши право заявника на судовий захист. 
Заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року мотивовано тим, що в апеляційній скарзі заявник не порушував питання про поновлення строків на апеляційне оскарження та не надано доказів поважності причин пропуску такого строку. Поштових квитанцій про відправлення рекомендованих листів на адресу суду не направлено, матеріали справи відповідних доказів не містять. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що належним чином завірена копія ухвали Апеляційного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху направлена рекомендованим листом із повідомленням на адресу відповідача, та отримана 20 лютого 2017 року, що підтверджено відміткою на рекомендованому повідомленні (а. с. 222), тому ухвалою Апеляційного суду Донецької області від                  29 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 визнано неподаною та повернути заявнику. Цивільну справу за вказаним позовом повернуто до Дружківського міського суду Донецької області. Роз'яснено заявнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Крім того, копія ухвали від 11 травня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху супровідним листом № 229/607/14-ц (22ц/775/918/2017) направлена на вказану в апеляційній скарзі адресу ОСОБА_5 та його представника та згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (форма № 119) отримана відповідачем та його представником 18 травня 2017 року (т. 2, а. с. 6-8), тому ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року ОСОБА_5 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від                   24 лютого 2014 року, оскільки у визначений судом строк заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та документ, що підтверджує сплату судового збору, відповідачем до апеляційного суду не подано. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України 2004 року, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від             11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
ЦПК України 2004 року у статті 1 та чинний ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
Норми ЦПК України 2004 року не містять вичерпного переліку підстав, які  вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Відповідно до вимог частини третьої  статті 297 ЦПК України2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до частини шостої статті 70 ЦПК України 2004 року строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, зокрема факт отримання як заявником ОСОБА_5, так і його представником, ухвал апеляційного суду про залишення його апеляційних скарг без руху, неподання у визначений судом строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та документа, що підтверджує сплату судового збору, Верховний Суд дійшов висновку про обгрунтованість повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Верховний Суд зауважує, що доводи касаційних скарг щодо важкодоступності території Донецької області та перебійну роботу на вказаній території Укрпошти жодним чином не підтверджені.
Крім того, із заявами про неможливість усунення зазначених в ухвалах суду апеляційної інстанції недоліків із зазначенням відповідних обставин ОСОБА_5 до суду апеляційної не звертався. 
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та норми процесуального права, Верховний Суд не встановив порушення права заявника на доступ до суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ухвали суду апеляційної інстанції постановлено з дотриманням норм цивільного процесуального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а ухвал суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г.І. Усик