Постанова
Іменем України 
04 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 237/4807/17
провадження № 51-7043км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                  ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                       ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
                                                               
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050690001348, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 21 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК), до штрафу в розмірі 
850 грн, 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
За вироком Мар`їнського районного суду Донецької області 
від 23 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 310 КК до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та відповідно до ст. 76 КК на нього покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
 За вироком установлено, що навесні 2017 року вдень ОСОБА_6   на городі за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) незаконно придбав та в подальшому зберігав наркотичний засіб – канабіс для особистого вживання без мети збуту. 01 жовтня 2017 року близько 14:00 ОСОБА_6 за місцем свого проживання виготовив  та зберігав наркотичний засіб – канабіс для особистого вживання без мети збуту. 
03 жовтня 2017 року в період з 12:15 по 15:20 слідчим СВ Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області під час обшуку зазначеного домоволодіння було виявлено та вилучено, згідно з висновком експерта, особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс 1328, 157 гр сухою вагою, що є великим розміром.     
Крім того, восени 2016 року ОСОБА_6 на присадибній ділянці за місцем свого проживання незаконно посіяв та вирощував рослини конопель для власного вживання без мети збуту, які 03 жовтня 2017 року в кількості 
11 кущів було виявлено та вилучено під час обшуку домоволодіння 
ОСОБА_6 .   
Апеляційний суд Донецької області 06 червня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 310 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду та призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що апеляційний суд, призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не врахував усіх пом`якшуючих обставин та даних про його особу. Також вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилася досудова доповідь уповноваженого органу з питань пробації, згідно з висновком якої його виправлення без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.  
У запереченні на касаційну скаргу засудженого прокурор просить вирок апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
                                                            
Позиції учасників судового провадження
         Засуджений ОСОБА_6 та його захисник у режимі відеоконференції підтримали доводи касаційної скарги.
            Прокурор вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а вирок апеляційного суду щодо нього має бути залишений без зміни.  
            
Мотиви Суду          
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновків судових інстанцій щодо винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК  ОСОБА_6 у касаційній скарзі не оспорює.
Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювалися, з`ясувавши правильність розуміння змісту цих обставин, переконавшись у добровільності такої позиції учасників судового провадження та роз`яснивши їм про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, розглянув справу за правилами ч. 3 ст. 349 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК є правильною.
Що стосується призначеного апеляційним судом покарання засудженому ОСОБА_6 , то колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного, та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд урахував, що засуджений вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий, був раніше судимий за аналогічний злочин, його посередню характеристику за місцем проживання. Разом із тим, суд урахував і те, що ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, працює, та призначив йому покарання у мінімальних межах санкцій за вчинені злочини, а при визначенні остаточного  покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що порівняно з іншими (принцип повного чи часткового складання) є більш м`яким.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК.  
За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд не встановив обставин, за яких можливе звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. 
Не вбачає підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК і колегія суддів.
Що стосується висновку органу пробації про можливість виправлення засудженого без позбавлення волі, то досудова доповідь уповноваженого органу з питань пробації із зазначеного питання не є обов`язковою для суду і враховується при призначенні покарання разом з іншими обставинами справи та даними про особу винного.  
Те, що ОСОБА_6 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, знову вчинив два аналогічні злочини, при цьому предметом одного з них є наркотичні засоби у великих розмірах,  свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та вперто не бажає стати на шлях виправлення.
Позитивні характеристики засудженого на даний час, клопотання підприємства за місцем роботи, грамоти, на які він посилається в касаційній скарзі, за обставин цієї справи не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Суд не встановив.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370 КПК щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, та не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
  Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3